Справа № 560/19616/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

06 січня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:
1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у достроковому розірванні контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, який укладений 30.01.2025 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України, в особі командира військової частини НОМЕР_1 та відмови у звільненні ОСОБА_1 із числа рядового складу, у зв`язку з його поновленням на посаді за попереднім місцем служби в Національній поліції України на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року у справі № 560/11008/25.
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення пpo звільнення ОСОБА_1 як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час мобілізації в умовах воєнного стану, у зв`язку з його поновленням на посаді за попереднім місцем служби в Національній поліції України на підставі рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року у справі № 560/11008/25.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 16.10.2025 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому просив розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та звільнити його з військової служби у зв`язку з поновленням на службі в Національній поліції України. Однак 17.10.2025 військова частина НОМЕР_1 надала відповідь №7532 ОСОБА_1 , в якій вказала, що звільнення військовослужбовців з військової служби, які проходять військову службу за контрактом здійснюється за підставами, передбаченими частиною 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Вказана правова норма не містить такої підстави для звільнення військовослужбовців військової служби за контрактом як поновлення судом особи на попередній роботі. Таким чином, командування військової частини НОМЕР_1 повідомило про відмову ОСОБА_1 у звільненні з військової служби у зв`язку із відсутністю закріплених законом підстав.
Позивач вважає відмову відповідача протиправною та такою, що перешкоджає реальному виконанню судового рішення від 10.10.2025 року у справі № 560/11008/25, просить позовні вимог задовольнити.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що розглядаючи поданий позивачем рапорт про звільнення з військової служби з наведених в ньому підстав, військовою частиною з`ясовано, що така підстава для звільнення з військової служби, як поновлення рішенням суду на посаді за попереднім місцем служби не передбачена пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-XII, відповідно ОСОБА_1 було відмовлено у порушеному в рапорті клопотанні про звільнення з військової служби із зазначенням відповідного правового обґрунтування. Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_1 вступив (прийнятий) на військову службу за контрактом в добровільному порядку, а також те, що означена ним в рапорті про дострокове розірвання контракту про проходження військової служби та звільнення з військової служби підстава не передбачена пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з вимогами законодавства України з питань проходження військової служби. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. 
Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій з доводами відповідача не погоджується. Вказує, що рішення суду є обов`язковим до виконання для всіх органів державної влади, включаючи військові частини та МОУ. Набрання рішенням суду законної сили відновлює первинний правовий статус поліцейського. Тобто, рішення суду про поновлення позивача на посаді у Національній поліції підлягало негайному виконанню, а тому позивач має законне право вимагати розірвання контракту з проходження військової служби у зв`язку з необхідністю виконання вказаного рішення. Своєю чергою, військова частина (відповідач), як орган державної влади зобов`язаний не тільки виконувати рішення суду, але й не перешкоджати у його виконанні. Враховуючи викладене, просить позовні вимоги задовольнити. 
Представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких відповідач наголошує, що військова частина НОМЕР_1 не є стороною чи третьою особою у справі № 560/11008/25, а рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду не покладено на неї жодного обов`язку щодо вчинення дій. Зауважує, що відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. З огляду на вказане, просить у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
23.09.2024 року наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №334 о/с «Про особовий склад» ОСОБА_1 звільнено відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України): капітана поліції ОСОБА_1 (0065860), заступника начальника слідчого відділу Кам`янець-Подільського РУП ГУНП в Хмельницькій області, з 23.09.2024, з виплатою компенсації за невикористані під час проходження служби дні щорічної основної та додаткової оплачуваних відпусток, без встановлення премії за вересень 2024 року.
Не погодившись із наказом від 23.09.2024 №334 о/с "Про особовий склад" позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Під час оскарження наказу про звільнення позивач 30.01.2025 року уклав контракт про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на три роки.
10.10.2025 року рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №560/11008/25 вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Кам`янець - Подільського районного управління ГУНП, з 24.09.2024 р. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді.
Згідно з наказом №353 о/с від 14.10.2025 "Про особовий склад", на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2025 у справі №560/11008/25, в частині, яка допущена до негайного виконання, наказано поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника слідчого відділу Кам`янець - Подільського районного управління ГУНП Хмельницької області з 24.09.2024.
16.10.2025 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому просив розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та звільнити його з військової служби у зв`язку із поновленням на службі в Національній поліції України.
17.10.2025 військова частина НОМЕР_1 надала відповідь №7532 ОСОБА_1 у якій вказала, що звільнення військовослужбовців з військової служби, які проходять військову службу за контрактом здійснюється за підставами, передбаченими частиною 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Вказана правова норма не містить такої підстави для звільнення військовослужбовців військової служби за контрактом як поновлення судом особи на попередній роботі.
Позивач вважає відмову військової частини НОМЕР_1 протиправною, тому звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку із військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України Про військову службу і військовий обов`язок від 25.03.1992 № 2232-XII (редакція чинна на момент звернення позивача з рапортом).
Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині п`ятій цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, зокрема: у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2), під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).
Відповідно до підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Вищевказаний пункт був доповнений та стаття викладена у цій редакції зі змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-ІХ від 11.04.2024 (далі Закон №3633-ІХ), який набув чинності 18.05.2024.
Аналізуючи наведену правову норму, суд звертає увагу, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ виникає на наявності таких обставин: 1) укладення контракту під час дії воєнного стану; 2) закінчення строку дії такого контракту; 3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.
Більш того, зміни внесені до Закону № 2232-ХІІ Законом №3633-ІХ гармонізували між собою положення статті 23 Закону № 2232-ХІІ та підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-ХІІ. Так, відповідно до пункту 2 частини восьмої статті 23 Закону № 2232-ХІІ (у редакції чинній станом на час звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі -Положення №1153/2008).
Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.
Згідно з пунктом 2.12 розділу ІІ Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009, контракт про проходження військової служби припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за підставами, визначеними пунктом 35 Положення.
Відповідно до пункту 35 Положення №1153/2008 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):
протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пунктом 233 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до пункту 225 XII цього ж Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.
З матеріалів справи суд встановив, що 16.10.2025 позивач подав рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , в якому просив розірвати контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та звільнити його з військової служби у зв`язку із поновленням на службі в Національній поліції України.
Разом з тим, з аналізу норм частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ видно, що такої підстави для розірвання контракту про проходження військової служби як поновлення за рішенням суду на попередньому місці роботи немає. 
Представник позивача у позовній заяві стверджує, що у разі не звільнення позивача з військової служби рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.10.2025 року у справі № 560/11008/25 не буде виконано.
Надаючи оцінку вказаним доводам, суд зважає на таке.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон №580-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно зі статтею 3 Закону №580-VIII, у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 17 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Положеннями частини першої статті 59 Закону визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до частини першої статті 66 Закону №580-VIII, поліцейський не може під час проходження служби займатися іншою оплачуваною діяльністю, крім науково-педагогічної, наукової або творчої.
Підстави для звільнення поліцейського зі служби в поліції визначені у статті 77 Закону №580-VIII.
Відповідно до пунктів 6, 8 частини першої статті 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із:
- реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;
- переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій);
Суд зауважує, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ст. 2 Закону №2232-XII ).
За приписами частини другої статті 39 Закону №2232-XII громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".
Невиконання цього обов`язку є підставою для притягнення винних осіб до встановленої законом відповідальності (ч. 1 ст. 42 Закону №2232-XII).
Наведені норми кореспондуються з положеннями статті 119 КЗпП України, якою встановлені гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.
Так, відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з частинами п`ятою-шостою статті 119 КЗпП України гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідних підрозділах розвідувальних органів України після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими.
Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, не поширюються на осіб рядового та начальницького складу служби цивільного захисту, а в частині збереження місця роботи, посади - також на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився.
Тож, на основі аналізу наведених вище законодавчих положень суд дійшов висновку, що передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України гарантії щодо збереження місця роботи, посади поширюються на працівника з дня прийняття його на військову службу під час дії воєнного стану.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі №200/3471/21, від 30.05.2023 у справі №200/3363/21-а, від 14.03.2025 у справі №280/7366/23 та від 17.04.2025 у справі №440/4057/23.
Суд зазначає, що нормами Закону №580-VIII не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, який уклав контракт на проходження військової служби під час дії особливого періоду. Водночас за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми трудового законодавства.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.10.2019 у справі №825/598/17 та від 16.07.2020 у справі №400/2884/18.
Отже, на період проходження позивачем військової служби за контрактом на особливий період до дня фактичного звільнення з військової служби на позивача поширюються гарантії, встановлені частиною третьою статті 119 КЗпП України, зокрема щодо збереження місця роботи і посади в Національній поліції України.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що проходження позивачем військової служби за контрактом у період воєнного стану жодним чином не перешкоджає поновленню ОСОБА_1 на посаді в органі Національної поліції, оскільки за останнім зберігається його робоче місце до фактичного звільнення з військовї служби.
Водночас, як уже взазначалося, частина 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не містить такої підстави для звільнення військовослужбовців військової служби за контрактом як поновлення судом особи на попередньому місці роботи.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених у справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	
Головуючий суддя 		В.К. Блонський