ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2574/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року (суддя Калашнік Ю.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №083850023630 від 06.03.2025р. про відмову в призначенні пенсії по інвалідності; 
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до загального страхового стажу період проходження строкової військової служби з 25.06.1991 по 04.06.1993 згідно даних трудової книжки серія НОМЕР_1 від 27.10.1993 та даних військового квитка серія НОМЕР_2 від 17.06.1991, у зв`язку з чим призначити позивачу пенсію по інвалідності з 16.12.2024 відповідно до статей 30 та 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неправомірно відмовлено у включені до страхового стажу період його строкової служби з 25.06.1991 по 04.06.1993 на території російської федерації, тому рішення ГУ ПФУ у Київській області від 06.03.2025 №083850023630 є протиправним та підлягає скасуванню. Зауважує, що до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022, Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11.06.2025 у справі №280/2574/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив апеля2ійну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 11.06.2025 залишити без змін. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.12.2024 позивач звернувся до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 
06.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області розглянуло за принципом екстериторіальності заяву ОСОБА_1 та рішенням №083850023630 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 13 років.
З наданої суду копії вищезазначеного рішення вбачається, що у рішенні зазначено, що позивачу– ОСОБА_1 , встановлена 3 група інвалідності група, загальне захворювання; необхідний страховий стаж, визначений статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для осіб з інвалідністю 3 групи, у віці від 52 років до досягнення особою 55 років включно становить 13 років. Відповідно до статті 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. Страховий стаж Позивача становить 11 років 1 місяць 7 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 25.06.1991р. по 04.06.1993р. в російській федерації: з 25.06.1991 по 31.12.1991, оскільки відсутня заява, щодо не отримання пенсії за вказаний період в органах пенсійного забезпечення російської федерації. Зазначений період роботи може бути зарахований до страхового стажу при наданні заяви, яка засвідчує не перебування заявника на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувача пенсії. З 01.01.1992 по 04.06.1993, оскільки між Україною та російською федерацією відсутні будь-які двосторонні угоди, які регулюють пенсійне забезпечення.
Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії по інвалідності протиправним, позивач звернувся до суду із вимогами про його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу спірний період і призначити та виплачувати позивачу пенсію по інвалідності.
Надаючи оцінку спірним відносинам, які виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 (далі - Закон №1058) є спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. 
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до ст. 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.02.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач у справі, перебував на строковій військовій службі у Збройних Силах СРСР з 25.06.1991 по 04.06.1993, зазначені обставини також підтверджуються наданою суду ксерокопією військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 17.06.1991, в якому наявний запис про проходження строкової військової служби з 25.06.1991 по 04.06.1993. 
При цьому у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 27.10.1993 також міститься запис про проходження ним військової служби у період з 25.06.1991 по 04.06.1993.
Приймаючи до уваги, що трудовий стаж – проходження військової служби у період з 25.06.1991 по 04.06.1993, набутий позивачем на території російської федерації, при визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону від 09.07.2003 за №1058-IV вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, є багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.
Так, відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Положення цієї Угоди були чинними на момент роботи позивача у спірний період, а дія цієї Угоди припинена згідно з постановою Кабінету Міністрів України №639 від 24.06.2023.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Україна вийшла із такої угоди і ця постанова набрала чинності 02.12.2022.
Водночас, відповідно до п.2 ст.13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, пенсійні права громадян що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Сукупний аналіз наведених вище норм дає можливість зробити висновок про те, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних із їх перерахунком і чинне в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території російської федерації або на підприємстві зареєстрованому на території російської федерації після 13.03.1992р., то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески можуть сплачуватись в росії, отже існує гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Вищенаведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.
Отже при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови в зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії.
З огляду на те, що на час проходження позивачем строкової військової служби вказана вище Угода була чинною для України, колегія суддів вважає, що ця Угода підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні, при цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядоку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. за №58, яка діє з 29.07.1993р. трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (п. 1.1 цієї Інструкції ).
Під час розгляду справи судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 27.10.1993 містить запис про проходження ним строкової військової служби в рф з 25.06.1991 по 04.06.1993, і правильність записів трудової книжки відповідачем не оспорюється.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що період проходження позивачем строкової військової служби з 25.06.1991 по 04.06.1993 є повністю підтвердженим, та підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
При цьому колегія суддів критично оцінює доводи відповідача про те, що період з 25.06.1991 по 31.12.1991 може бути зарахований до страхового стажу при наданні заяви, яка засвідчує не перебування заявника на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувача пенсії, оскільки під час розгляду цієї справи як судом першої інстанції так і апеляційної інстанції відповідачем не надано будь-яких доказів, які давали б обґрунтовані підстави вважати, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач отримував відповідний вид пенсії в органах пенсійного забезпечення російської федерації.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно того що рішення ГУ ПФУ у Київській області №083850023630 від 06.03.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії, яке є предметом оскарження у цій справі, є протиправним та підлягає скасуванню.
Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з метою здійснення повного та ефективного захисту порушеного права позивача з урахуванням положень ч. 2 ст. 245 КАС України, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) зобов`язав відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 25.06.1991 по 04.06.1993 згідно даних трудової книжки серія НОМЕР_1 від 27.10.1993 та даних військового квитка серія НОМЕР_2 від 17.06.1991, у зв`язку з чим призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до статей 30 та 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 16.12.2024 (дата звернення позивача до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії).
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова 

суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров