Кагарлицький районний суд Київської області 

Справа № 368/732/24 
номер провадження 1-кп/368/57/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2026 року м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

Головуючий: суддя ОСОБА_1 

При секретарі: ОСОБА_2 

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, яке внесене 19.11.2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12023110000000982 відносно обвинуваченого:
- ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі положень ст. 89 КК України, - раніше не судимого), - 
- якому в рамках даного кримінального провадження 26.04.2024 року органом досудового розслідування повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено:
- ч. 2 ст. 286 КК України, - у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, - 
- відносно якого в рамках даного кримінального провадження запобіжний захід не обрано, -
- з участю сторін кримінального провадження:
- сторона обвинувачення:
Прокурор - ОСОБА_4 

- потерпіла сторона:
Потерпіла (цивільний позивач) - ОСОБА_5 

- сторона захисту: 

Обвинувачений (цивільний відповідач) - ОСОБА_3 .
Захисник обвинуваченого (представник цивільного
Відповідача) - адвокат ОСОБА_6 

- інші учасники процесу:
Представник цивільного позивача - адвокат ОСОБА_7 

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:
- ІНФОРМАЦІЯ_10 орієнтовно о 18 год. 40 хв., обвинувачений, - водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ», модель «2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі по вул. Новобудови, в с. Горохове Обухівського району Київської області, - в напрямку центру населеного пункту с. Горохове, в порушення вимог:
- п. 2.3 б) Правил Дорожнього Руху України, відповідно до якого: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим, засобом у дорозі»;
- п. 1.5 Правил Дорожнього Руху України, відповідно до якого: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», -
- не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, та, -
- в порушення вимог п. 12.1 Правил Дорожнього Руху України, яким встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та, -
- в порушення вимог п. 10.1 Правил Дорожнього Руху України, яким встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, -
- допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався в попутному з автомобілем напрямку. 
В результаті дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Смерть  ОСОБА_8 настала в результаті:
- перелому другого шийного хребця, з утворенням крововиливів у речовину стовбурового відділу мозку та розвитком набряку спинного і головного мозку.
Порушення обвинуваченим, - водієм ОСОБА_3 , - вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху перебувають, - у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 .
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:
Отже, - вищевказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, - дії з необережності, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
Відповідно, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення (тяжкий злочин), яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, а тому є підстава для притягнення його до кримінальної відповідальності та призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Докази на підтвердження встановлених судом вищевказаних обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:
- згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, який передбачено цим Кодексом.
- згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_3 усіх юридичних ознак кримінального правопорушення (тяжкого злочину), визначеного в диспозиції ч. 2 ст. 286 КК України.
В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_3 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені з необережності, - з урахуванням положень ст. 25 КК України.
Отже, підставою кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення ним суспільно - небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто, - при наявності об`єктивних (об`єкт, діяння, наслідки, причиновий зв`язок) і суб`єктивних (суб`єкт, вина) ознак, які характеризують дане суспільно небезпечне діяння як злочин. 
Кримінальна відповідальність передбачає законно обґрунтований обов`язок обвинуваченого ОСОБА_3 , який скоїв кримінальне правопоорушення (тяжкий злочин), вчинений з необережності, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, - піддатися осуду з боку держави і бути покараним у повній відповідності з законом.
Такий обов`язок виник з моменту скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України і створює тим самим кримінальні правовідносини між обвинуваченим ОСОБА_3 і державою, потерпілою стороною, цивільним позивачем.
Склад кримінального правопорушення (тяжкого злочину).
Об`єкт кримінального правопорушення (тяжкого злочину):
-безпека дорожнього руху;
- життя громадянина, - загиблого ОСОБА_8 .
Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення (тяжкого злочину) складається з:
1. Порушення правил дорожнього руху (ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та введених в дію з 01 січня 2002 року,  обвинуваченим ОСОБА_3 , зокрема:
- п. 2.3 б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим, засобом у дорозі»;
- п. 1.5 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», -
- п. 12.1 Правил Дорожнього руху України, яким встановлено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та, -
- в порушення вимог п. 10.1 ПДР України, яким встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, -
- перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілому, -  ОСОБА_8 .
2. Суспільно - небезпечний наслідок кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який скоїв обвинувачений ОСОБА_3 полягає в наступному:
- загибель (смерть) людини, - пішохода ОСОБА_8 (як учасника дорожнього руху).
Факт смерті ОСОБА_8 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , яке видане 21 листопада 2023 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (Том № 1, а.с., 23), в якому зазначено наступне:
- ОСОБА_8 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Київ), - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 34 років, про що 21 листопада 2023 року складено відповідний актовий запис за № 614.
Місце смерті - село Горохове Обухівського району Київської області.
Причому, суд зазначає, що в даному випадку для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 саме за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючою ознакою, - смерть потерпілого, - немає значення, чи загинула особа на місці ДТП, чи пізніше, зокрема, - в лікувальній установі, адже доведено, що смерть потерпілої особи настала саме внасідок тілесних ушкоджень, які потерпіла особа отримала внаслідок ДТП.
В даному ж випадку - смерть ОСОБА_8 настала безпосередньо на місці ДТП, що підтверджується протоколом огляду місця події, та висновком судово - медичної експертизи.
3. Порушення ПДР, причиновий зв`язок між порушенням та наслідками, що підтверджується висновками судових експертиз, а саме:
3.1. Висновком судово - медичного експерта № 22/101 від 27.02.2024 року, (Том № 2, а.с., 15 - 18), з якого вбачається, що характер, розташування, морфологічні особливості виявлених тілесних ушкоджень, наявність ознак струсу тіла, характер сторонніх включень і нашарувань на тілі та ушкодженнях зовнішньої локалізації вказують на можливість утворення сукупності ушкоджень у результаті автомобільної травми у вигляді зіткнення легкового автомобіля, що рухається, з пішоходом.  
В момент первинного контакту потерпілий перебував у вертикальному положенні.
Виявлений при дослідженні трупа ОСОБА_8 перелом другого шийного хребця має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу. 
Сукупність виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень могла утворитися «в результаті дорожньо- транспортної пригоди при зазначених обставинах» - а саме за обставин автомобільної травми у вигляді зіткнення легкового автомобіля з пішоходом, які на момент первинного контакту перебували в русі у попутних напрямках.
Смерть ОСОБА_8 , 1989 р.н., настала в результаті перелому другого шийного хребця.
Виявлений при дослідженні трупа уламковий перелом зубоподібного відростку 2-го шийного хребця, який утворився в ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті. 
3.2. Висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ - 19/111 - 23/63147 - ІТ від 30.11.2023 року, (Том № 2, а.с., 21 - 25), з якого вбачається, що автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_3 , - на момент ДТП - перебував в технічно - справному стані, тобто, - несправностей основних систем автомобіля, як - то рульового керування, гальмівної системи, елементів підвіски, - станом на момент ДТП - у автомобіля - не було, а тому суд вважає, що об`єктивних (непереборних) причин уникнути ДТП - у обвинуваченого ОСОБА_3 (за умови дотримання ним ПДР), - не було. 
3.3. Висновком судової інженерно - транспортної експертизи № СЕ - 19/111 - 23/62798 - ІТ від 15.01.2024 року, (Том № 2, а.с., 28 - 29), - з якої встановлено орієнтовну швидкість автомобіля безпосередньо в момент ДТП;
3.4. Висновком судової інженерно - транспортної експертизи № СЕ - 19/111 - 24/22143 - ІТ від 15.04.2024 року, (Том № 2, а.с., 70 - 76), - якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації повинен був дотримуватися ПДР, зокрема, - пунктів: 12.2; 12.4; 12.9.6); 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху.
В разі дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 вищевказаних пунктів ПДР, - обвинувачений ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 , - шляхом виконання вимог пунктів: 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху.
- які були проведено органом досудового розслідування (слідчим) в рамках даного кримінального провадження. 
Отже, суд вважає, що в даному випадку є причиновий зв`язок між порушення правил дорожнього руху, які під час керування транспортним засобом допустив обвинувачений ОСОБА_3 , - зокрема: пунктів 1.5, 2.3 б), 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, та фактом настання ДТП, - в результаті чого загинув пішохід, - ОСОБА_8 , (як учасник дорожнього руху).
Суб`єкт кримінального правопорушення (тяжкого злочину):
Суб`єктом кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України є особа, яка до часу вчинення кримінального правопорушення (тяжкого злочину) досягла 16 - ти річного віку, відповідно, обвинувачений ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), - є суб`єктом кримінального правопорушення (тяжкого злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Суд окремо зазначає, що для кваліфікації дій винного за ст. 286 КК України, - немає значення, чи керувала особа власним транспортним засобом, який належить їй на праві власності, чи керувала транспортним засобом, який належить іншій особі, - фізичній чи юридичній, вчинила ДПТ під час роботи чи у вільний від роботи час, керувала транспортним засобом правомірно або в результаті самовільного захоплення і крадіжки, чи були в винного в момент керування транспортним засобом права водія або він не мав чи був їх позбавлений.
Вищевказані обставини мають значення лише при вирішенні судом питання про відшкодування шкоди (моральної та матеріальної), яка завдана кримінальним правопорушенням (злочином), який передбачено ст. 286 КК України, проте, - як встановлено судом в судовому засіданні з належних та допустимих доказів, - автомобіль не належить на праві приватної власності обвинуваченому в даному кримінальному провадженні, а - належить третій особі, яка не є навіть свідком в даному кримінальному провадженні.
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке видано 26.10.2005 року, (Том № 1, а.с., 247), - власником автомобіля ВАЗ, модель 21070, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, синій, шасі № НОМЕР_4 , легковий - седан - В, - є ОСОБА_9 , (адреса: АДРЕСА_3 ).
Проте, - в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , - придбав даний автомобіль (без його перереєстрації в установленому Законом порядку), та керував даним транспортним засобом, маючи при собі технічний паспорт на автомобіль, а тому суд вважає, що при вирішенні питання про відшкодування шкоди, - таку шкоду слід стягувати з обвинуваченого ОСОБА_3 , а не з власника транспортного засобу, який зазначений в технічному паспорті на автомобіль.
Суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення (тяжкого злочину):
Необережна форма вини обвинуваченого ОСОБА_10 .
Докази на підтвердження встановлення судом обставин скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також мотиви неврахування окремих доказів:
- Згідно ст. 84 КПК України:
1. Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
2. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Суд, з огляду на обставини справи, встановлені в судовому засіданні, - вважає, що стороню обвинувачення (прокурором), - під час судового слухання справи, - надано суду в достатньому об`ємі обсяг доказів (в розумінні ст. 84 КПК України), які підтверджують факт скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - а саме, - прокурором надано в достатньому обсязі, - речові докази, документи, та висновки експертів (які були досліджені судом в судовому засіданні), які з огляду на положення ст.ст. 85, 86 КПК України, - визнаються судом належними, допустимими, та достатніми доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_3 в скоєнні ним кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Що стосується доказів у виді показань, то суд зазначає наступне:
- В судовому засіданні, яке відбулося 11.03.2025 року, обвинувачений ОСОБА_3 - дав наступні показання:
- положення ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції - йомсу роз`яснено, але він не відмовляється від дачі показань щодо себе.
Що ж до своєї вини, - то він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Таке визнання вини, - не є наслідком незаконних дій працівників правоохоронних органів, потерпілих чи третіх осіб.
Обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які вказані в обвинувальному акті, - ним не оскаржуються, та відповідають дійсності, тому - він нічого не може добавити.
На запитання сторін процесу обвинувачений відповів наступне:
- В той день він їхав з роботи на автомобілі, по дорозі вибігла собака, уникав наїзду, робив маневр і тому наїхав на загиблого ОСОБА_11.
- сам викликав швидку та поліцію;
- Подія була 18.11.2023 року;
- осввітлення було, але - мінімальне, асфальт був мокрий, темний;
- дане авто йому подарував отчим, - без переоформлення, - просто дав авто і техпаспорт;
- стаж водіння в нього 2 роки;
- здійснив наїзд напішохода лівою передньою частиною авто;
- просив пробачення у потерпілої ще на слідчому експерименті, але потерпіла відмовилася з ним спілкуватися;
- відшкодовував потерпілій шкоду в міру своїх можливостей;
- автомобіль був в технічно справному стані на момент ДТП, була зимова гума на ньому;
- на момент ДТП він в стані алкогольного чи іншого сп`яніння - не перебував;
- загиблий був одягнений в темний одяг;
- щиро розкаюється у вчиненні злочину, просить вибачення в потерпілих, обіцяє по мірі можливості відшкодовувати шкоду потерпілим.
Суд, оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 , приходить до наступного: 
- перш за все, - суд переконаний, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 , - є в наявності така пом`якшуюча покарання обставина, яка передбачена п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття.
Свою правову позицію щодо наявності в діях обвинуваченого щирого каяття суд обгрунтовує наступним:
- перш за все, - суд вважає, що щире каяття повинно мати вираз в тому, що особа, яка винувата у скоєнні кримінального правопорушення, - повинна щиро вибачитися перед потерпілою стороною, (причому - неодноразово, - при першій ліпшій нагоді), в добровільному порядку відшкодувати збитки, заподіяні вчиненим кримінальним правопорушенням, (включаючи відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди), цікавитися життям потерпілої сторони, намагатися примиритися з потерпілою стороною (незважаючи на ту обставину, що, як правило, - потерпіла сторона, як правило - негативно налаштована щодо особи (підозрюваного, обвинуваченого), - особливо в справах даної категорії).
Суд зазначає, щосторона захисту (обвинувачений) - обвинувачений ОСОБА_3 , - в добровільному порядку відшкодував частково потерпілій ОСОБА_5 шкоду, заподіяну злочином, нееодноразово в судових засіданнях просив вибачення в потерпілих.
Що ж стосується наявності інших обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, то суд зазначає наступне:
- Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 66 КПК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, - визнається добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.
Як вважає суд, для того, щоб в діях обвинуваченого була в наявності пом`якшуюча покарання обставина у виді добровільного відшкодування збитку, - необхідно, щоб обвинувачений до видалення суду в нарадчу кімнату, - в добровільному порядку відшкодував потерпілій стороні всі, саме, - всі збитки, які заподіяні скоєнням злочину, які складаються з відшкодування в повному об`ємі як матеріальної, так і моральної шкоди.
В даному ж випадку, - обвинуваченим в добровільному порядку відшкодовано потерпілій ОСОБА_5 шкоду лише в розмірі 82000 (вісімдесят дві тисячі) грн., - тобто відшкодував лише частину моральної шкоди, що ж стосується іншої потерпілої (матері загиблого), - то їй обвинуваченим не відшкодовано шкоди, - взагалі.
Загалом сума відшкодування, на якій наполягають потерпілі в даному кримінальному провадженні, - істотно перевищує кошти, які відшкодовані обвинуваченим лише одній потерпілій в добровільному порядку.
Проте, в даному випадку, суд, керуючись поняттям справедливості, яке апріорі повинно бути також застосовано і до обвинуваченого, - вважає за можливе застосувати в рамках даного кримінального провадження положення ч. 2 ст. 66 КК України.
Так, згідно ч. 2 ст. 66 КК України, - при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно, - суд в рамках даного кримінального провадження вважає за необхідне визнати обставиною, яка пом`якшує покарання, - часткове відшкодування обвинуваченим в добровільному порядку шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, адже така шкода - хоча і відшкодована в частині, проте, - в добровільному порядку, та до видалення суду до нарадчої кімнати.
Крім того, - суд вважає, що в даному випадку є факт повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини скоєнні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Також, аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які були надані ним під час судового слухання та в судових дебатах та в останньому слові, - суд вважає, що обвинувачений свою вину визнав щиро, беззаперечно, так як зазначив, що визнає свою вину у об`ємі, який зазначено в обвинуваченні, - обвинувачений визнав, визнав також і порушення ПДР, які зазначені в обвинуваченні, при цьому зазначив, що причиною ДТП послугувала тварина (собака) на дорожньому полотні (яка ніби - то перебігала дорогу), але, - така обставина в судовому засіданні, - належними та допустимими доказами - не була підтверджена.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини (в тому обсязі, в якому таке обвинувачення сформував прокурор в обвинувальному акті) у вчиненні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, - суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення в повному обсязі доведена і іншими доказами (зібраними стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні), а саме:
- показаннями потерпілої;
- документами;
- висновками експетів;
- речовими доказами.
Що стосується показань потерпілих, то суд зазначає наступне:
- Так, в судовому засіданні, яке відбулося 17.04.2025 року, потерпіла ОСОБА_5 дала наступі показання:
- З загиблим ОСОБА_11 вона проживала в цивільному шлюбі в м. Кагарлик, жде винаймали квартиру.
18.11.2023 року вона була вдома, о 18.20 заителефонував ОСОБА_11 та повідомив, що їде до хати, буде йти на маршрутку. 
Довгуля в той час знаходився в с. Горохове, де працював.
З 19.30 вона почала набирати ОСОБА_11 на його телефон, але він не відповідав, і вона почала хвилюватися.
Вона з ОСОБА_11 в цивільному шлюбі близько 8 років, у них є спільна малолітня дитина - донька, якій на даний час виповнилося повних 3 роки.
Близько 21 години до неї звтелефонував її старший син, і сказав, що трапилися неприємні речі, але він їй розповість, як приїде до хати.
Потім син приїхав і розповів, що ОСОБА_11 збило авто, і він загинув на місці ДТП.
Що стосується відшкодування шкоди, то до неї підходила мама обвинуваченого, намагалася дати якийсь конверт, але вона його не взяла, - не в тому стані була, обвинувачений станом на даний час відшкодував їй 42000 грн.
Ніякими грошима їй не повернути їй чоловіка, а доньці - батька.
Станом на даний час вона залишилася одна з трьома дітьми.
Далі, - вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні ним кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, - повністю доведена матеріалами кримінального провадження (письмовими доказами), а саме:
- Протоколом огляду дорожньо - транспортної пригоди від 18.11.2023 року, (том № 1, а.с. 216 - 225).
З даного доказу, на думку суду, - вбачається обстановка на місці вчиненої ДТП (яка в подальшому органом досудового розслідування була кваліфікована як кримінальне правопорушення (тяжкий злочин), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України), зокрема, - зафісковано місце вчинення кримінального правопорушення, місце розташування транспортного засобу, яким керував обвинувачений, зафіксовано механічні пошкодження, які виникли на автомобілі, зафіксовано той факт, що на місці ДТП виявлено труп потерпілого.
Також суд зазначає, що вихідні дані, які були зафіксовані в протоколі огляду місця події, - були взяті слідчим, як вихідні дані при проведенні слідчого експерименту, результати проведення якого, в свою чергу, - були враховані експертами при проведенні експертиз в рамках даного кримінального провадження;

- план - схемою до протколу огляду місця події від 18.11.2023 року, (Том № 1, а.с., 226).
З даного доказу вбачається обстановка на місці ДТП, - розташування автомобіля, розташування трупа загиблої людини, сліди юзу коліс автомобіля.
Дані, які містяться на план схемі - в подальшому були взяті експертами при проведенні експертиз в рамках даного кримінального провадження.

- Ілюстративною таблицею до протоколу огляду місця події від 18.11.2023 року, (Том № 1, а.с., 227 - 246), яка складається з 21 - го зображення, а саме:
- Зображення № 1, - загальний вигляд пошкоджень на автомобілі;
- Зображення № 2 - зображення тіла ОСОБА_8 на узбіччі;
- Зображення № 3, - загальний вигляд тіла ОСОБА_8 ;
- Зображення № 4 - вигляд колеса автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 5 - вигляд колеса автомобіля ВАЗ 2107 НОМЕР_1 ;
- Зображення № 6 - вигляд колеса автомобіля ВАЗ 21-7 НОМЕР_1 ;
- Зображення № 7 - Зображення задньої частини автомобіля ВАЗ 2107 НОМЕР_1 на правому узбіччі в напрямку руху;
- Зображення№ 8 - Зображення слідів гальмування автомобіля ВАЗ - 2107 НОМЕР_1 ;
- Зображення № 9 - Зображення Задньої частини автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 10 - зображення осипу уламків автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 11, - зображення кросівку ОСОБА_8 ;
- Зображення № 12 - зображення пошкодження автомобіля ВАЗ 2107 на лобовому склі;
- Зображення № 13 = зображення слідів гальмування автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 14 - зображення осипу уламків автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 15 - зображення підстілки з взуття ОСОБА_8 ;
- Зображення № 16 - забраження кросівку ОСОБА_8 ;
- Зображення № 17 - зображення осипу уламків автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 18 - зображення осипу уламків автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 19 - зображення пошкодження передньої частини автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 20 - зображення осипу уламків автомобіля ВАЗ 2107;
- Зображення № 21 - зображення тіла ОСОБА_8 .
З даного доказу вбачається обставновка безпосередньо після ДТП, - з даного доказу вбачається видимі технічні ушкодження автомобіля, розташування автомобіля, виявлення декоративних еелементів автомобіля на дорожньому покритті, виявлено труп загиблого пішохода;

- висновком судово - медичного експерта № 22/01 від 27.02.2024 року, (Том № 2, а.с., 15 - 18), в якому зазначено, що:
При дослідженні трупа ОСОБА_8 , були виявлені:
- два дотичні невизначеної форми садна в задньо-зовнішньому відділі тім`яної ділянки зліва (на висоті близько 170см); чотири невеликих і дрібних розмірів майже вертикальні лінійно-смугасті садна у верхньому відділі лоба зліва; невизначеної форми садно у верхньощелепно-щічній ділянці справа; невизначеної форми садно в лобно-скроневій ділянці зліва (на рівні хвоста брови); невизначеної форми садно (з лінійною косогоризонтальною посмугованістю) у виличній ділянці зліва; два невеликі підшкірні крововиливи в зовнішньому відділі верхнього повіка лівого ока; невизначеної форми синець у внутрішній частині верхнього і нижнього повік лівого ока; два невеликі внутрішньошкірні крововиливи в зовнішньому відділі верхнього повіка правого ока; численні дрібні невизначеної форми та різнонаправлені рисочкоподібні садна, хаотично розташовані в ділянках кінчика та обох крил носа; два невизначеної форми садна в ділянці підоорщдя зліва; численні невизначеної форми садна, хаотично розташовані в ділянках верхньої губи та щічно-нижньощелепної ділянки зліва; невизначеної форми ділянка численних різних розмірів саден біля краю реберної дуги справа, близько середньо-ключичної лінії (на висоті від 110см); вертикально видовжена ділянка хаотично розташованих невизначеної форми дрібних саден на лівій бічній поверхні тулубу (від висоти 103см); дві косовертикальні ділянки лінійно-смугастих саден на лівій бічній поверхні тулубу (на висотах від 103см та 111см); чотири та одне невизначеної форми садна в ділянках задньої поверхні плечового суглобу і надпліччя зліва (на висоті близько 154см); два невизначеної форми садна на задній поверхні тулубу по лопатковій і задньо- пахвовій лініях справа (на висотах 121см та 110см); шість горизонтальних смугастих саден на задній поверхні тулубу між лопатковою і задньо-пахвовою лініями справа (на висоті 100см); поверхневий розрив шкіри по ходу правої пахової складки; невизначеної форми синець відповідно нижній частині калитки; невизначеної форми синець (з двома внутрішньошкірними крововиливами) на задній поверхні правого ліктьового суглобу, загалом девять дрібних поверхневих саден на тильних поверхнях правої кисті та 1,3-го її пальців; загалом сім дрібних і невеликих невизначеної форми саден на тильних поверхнях лівої кисті та 3-5-го її пальців; майже горизонтально видовжений внутрішньошкірний крововилив на задньо-зовнішній поверхні правого стегна (на висоті 86см), рана заоійно-рваного характеру (з відшаруванням шкіри) у вигляді прямого кута, відкритого вниз і вправо, на задньо- внутрішній поверхні правого стегна (від висоти 50см); не менше 5-ти дрібних поверхневих лінійних або кутастих ран та численні вкрай поверхневі ранки різано-рваного характеру або садна, хаотично розташовані на задньо-внутрішній поверхні правого стегна; невизначеної форми та різнонаправлені лінійні садна різноманітних розмірів, дуже хаотично розташовані на передній і внутрішній поверхнях правого стегна (від висоти 70см); численні невизначеної форми садна в межах невизначеної форми ділянки на задньо-зовнішній поверхні правого стегна (на висоті від 80см); два невизначеної форми горизонтально видовжені садна під нижньо-зовнішнім краєм правого надколінка та нижче; невизначеної форми синець (з невизначеної форми садном (на висоті близько 38см) та численними майже вертикальними лінійними саднами) в ділянці правої підколінної ямки (на висоті від близько 36см); рана забійно-рваного характеру у вигляді прямого кута, вершиною оберненого вгору (в межах невизначеної форми дещо горизонтально видовженого садна), на задній поверхні правої гомілки (на висоті 26см); близько 12-ти невизначеної форми саден, хаотично розташовані під нижнім краєм лівого надколінка (на висоті 45см); невизначеної форми садна, хаотично розташовані на внутрішній поверхні лівої гомілки (на висоті 42см); загалом 18 невизначеної форми саден, хаотично розташовані на зовнішній і тильній поверхнях правої стопи, тильних поверхнях 1 -4-го її пальців, внутрішній поверхні лівої стопи, тильних поверхнях 2,3-го її пальців; 
- невизначеної форми крововиливи у м`які покриви голови: в тім`яно-скронево-потиличній ділянці зліва, в нижній частині лобної ділянки зліва (два, невеликих розмірів); слабо виражений крововилив під тверду мозкову оболонку відповідно випуклим і базальним поверхням обох півкуль мозку (загальним об`ємом у межах 5мл), який походить із ділянки великого потиличного отвору; слабо виражені крововиливи під м`яку мозкову оболонку у вигляді окремих невизначеної форми вогнищ: відповідно полюсу і випуклій поверхні правої лобної долі, в суміжних відділах випуклих і внутрішніх поверхонь обох тім`яних долей, на випуклій поверхні лівої скроневої долі, на випуклій і внутрішній поверхнях правої потиличної долі, в ділянках полюсу, базальної і зовнішньої поверхонь переднього відділу правої скроневої долі мозку; чотири дрібні ділянки крововиливів у кору головного мозку в ділянках полюсу, базальної і зовнішньої поверхонь переднього відділу правої скроневої долі мозку (забої кори головного мозку); незначний крововилив у шлуночки головного мозку; помірно виражений крововилив під м`яку оболонку мозочку відповідно верхнім поверхням обох його півкуль; дуже численні дрібні крововиливи в речовину мозку в ділянці проміжного мозку (відповідно дну ромбоподібної ямки), з поширенням окремих на ділянки основ ніжок мозочку; слабо виражений ламано-звивистий перелом кісток основи черепу в середній черепній ямці справа (між каналом трійничного нерву і основою луски скроневої кістки, по піраміді правої скроневої кістки) 
- нерівномірний крововилив у м`язи по задній поверхні шиї, відповідно нижній частині шийного та верхній частині грудного відділів хребта; дуже значно виражений крововилив у м`які тканини, прилеглі до шийного відділу хребта; уламкового характеру перелом зубоподібного відростку 2-го шийного хребця, зі значним зміщенням уламків; часткові розриви з`єднань між 1-им і 2-им шийними хребцями; добре виражений крововилив у спинномозковий канал; часткове розім`яття речовини шийного відділу спинного мозку і невелика кількість дрібних крововиливів у ній на рівні перелому;
- переломи 2-3-го ребер справа між лопатковою і біляхребтовою лініями, повні, згинального характеру; переломи 2-10-го ребер справа в ділянці середньо-пахвової лінії, повні, переважно згинального характеру, за винятком 6-8-го ребер (перелом 4-го ребра з невеликим розривом пристінкової плеври); переломи 2-6-го ребер зліва в ділянці майже від білягрудинної до середньо-ключичної ліній, нижній неповний, інші повні, згинального характеру; перелом 1-го ребра зліва біля його шиики, розгинального характеру; переломи хрящових частин 5-10-го ребер зліва біля краю грудини, неповні, розгинального характеру; невеликий крововилив у ліву плевральну порожнину (об`ємом близько 25мл); повний розрив лонного зчленування; неповний розрив правого крижово-клубового зчленування в його передньому відділі
- три поверхневі, загалом поперечно направлені розриви капсули і тканини печінки на випуклій поверхні заднього та зовнішнього відділів правої долі печінки;
- великовогнищеві крововиливи під легеневу плевру в міждольових щілинах і прикореневих ділянках легенів; вогнищевий крововилив у серпоподібну зв`язку лівої долі печінки; вогнищевий крововилив у жирову клітковину в ділянці воріт селезінки, невеликих розмірів локальні крововиливи в жирові капсули обох нирок у ділянках їх воріт (ознаки струсу тіла).
Характер, розташування, морфологічні особливості виявлених тілесних ушкоджень, наявність ознак струсу тіла, характер сторонніх включень і нашарувань на тілі та ушкодженнях зовнішньої локалізації вказують на можливість утворення сукупності ушкоджень у результаті автомобільної травми у вигляді зіткнення легкового автомобіля, що рухається, з пішоходом. В момент первинного контакту потерпілий перебував у вертикальному положенні.
2(2). Виявлений при дослідженні трупа ОСОБА_8 перелом другого шийного хребця має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу. Окремо взяті переломи ребер та розриви зчленувань тазу мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, так як не становили небезпеки для життя потерпілого і у живих осіб призводять до тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 день. Окремо взяті рани в різних відділах тіла мають ознаки легких тілесних ушкоджень, які у живих осіб призводять до короткочасного розладу здоров`я. Окремо взяті садна, синці, внутрішньошкірні крововиливи в різних відділах тіла мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Встановити ступінь тяжкості нечисленних поверхневих розривів печінки, дрібних крововиливів у кору головного мозку, незначних крововиливів під мозкові оболонки з судово-медичної точки зору неможливо, так як неможливо встановити впливу вказаних ушкоджень на подальший стан потерпілого через швидке настання його смерті від іншої причини.
3(3). Сукупність виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень могла утворитися «в результаті дорожньо- транспортної пригоди при зазначених обставинах» - а саме за обставин автомобільної травми у вигляді зіткнення легкового автомобіля з пішоходом, які на момент первинного контакту перебували в русі у попутних напрямках.
4(4). Смерть ОСОБА_8 , 1989 р.н., настала в результаті перелому другого шийного хребця, з утворенням крововиливів у речовину стовбурового відділу головного мозку та розвитком набряку спинного і головного мозку, на що вказують: крововиливи у м`які тканини шиї; уламковий перелом зубоподібного відростку 2-го шийного хребця (зі значним зміщенням уламків); часткові розриви з`єднань між 1-им і 2-им шийними хребцями; патологічна зміщуваність голови відносно шийного відділу хребта з деформацією спинномозкового каналу; крововиливи у спинномозковий канал, під тверді і м`які оболонки стовбурового відділу мозку та мозочку; часткове розім`яття речовини шийного відділу спинного мозку; численні крововиливи в речовину шийного відділу спинного та стовбурового відділу головного мозку; незначний крововилив у шлуночки головного мозку; набряк речовини головного мозку; нерівномірно знижене кровонаповнення міокарду; значно виражений набряк легенів; повнокрів`я тканин внутрішніх органів; рідкий стан крові.
5(5). Виявлений при дослідженні трупа уламковий перелом зубоподібного відростку 2-го шийного хребця (поєднаний із розривами з`єднань між 1-им і 2-им шийними хребцями, крововиливами у спинномозковий канал і під оболонки стовбурового відділу мозку та мозочку, ушкодженням речовини шийного відділу спинного мозку, крововиливами в речовини шийного відділу спинного та стовбурового відділу головного мозку), який утворився в ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті. Всі інші, окремо взяті, виявлені при дослідженні трупа, ушкодження в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 не перебувають.
6(6). При судово-медичному ТОКСИКОЛОГІЧНОМУ дослідженні в крові трупа ОСОБА_8 був виявлений етиловий vf спирт у концентрації 2,90 %о, що за життя могло відповідати сильному алкогольному сп`янінню.
7(7). Цілковито достовірних судово-медичних даних для визначення того, в статичному чи динамічному положенні перебував ОСОБА_8 в момент первинного контакту з автомобілем, при дослідженні трупа потерпілого не було виявлено.
З даного висновку експерта вбачається, що:
- характер, розташування, морфологічні особливості виявлених тілесних ушкоджень, наявність ознак струсу тіла, характер сторонніх включень і нашарувань на тілі та ушкодженнях зовнішньої локалізації вказують на можливість утворення сукупності ушкоджень у результаті автомобільної травми у вигляді зіткнення легкового автомобіля, що рухається, з пішоходом. В момент первинного контакту потерпілий перебував у вертикальному положенні.
Виявлений при дослідженні трупа ОСОБА_8 перелом другого шийного хребця має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та за звичайного перебігу. 
Сукупність виявлених у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень могла утворитися «в результаті дорожньо- транспортної пригоди при зазначених обставинах» - а саме, - за обставин автомобільної травми у вигляді зіткнення легкового автомобіля з пішоходом, які на момент первинного контакту перебували в русі у попутних напрямках.
Смерть ОСОБА_8 , 1989 р.н., настала в результаті перелому другого шийного хребця.
Виявлений при дослідженні трупа уламковий перелом зубоподібного відростку 2-го шийного хребця, який утворився в ОСОБА_8 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням його смерті. 

- висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ - 19/111 - 23/63147 - ІТ від 30.11.2023 року, (Том № 2, а.с., 21 - 25), в якому вказано, що:
1. Рульове керування автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в рульовому управлінні перед ДТП, не виявлено.
4. Робоча гальмівна система автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі системи робочого гальма перед ДТП, не виявлено.
3. Елементи підвіски автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати зміну курсової стійкості транспортного засобу перед ДТП, не виявлено.
4. Розгляд експертом даного питання не має технічного сенсу, з причин, зміст яких викладено в дослідницькій частині даного висновку.
З даного висновку вбачається, що:
- автомобіль «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений ОСОБА_3 , - на момент ДТП - перебував в технічно - справному стані, тобто, - несправностей основних систем автомобіля, як - то рульового керування, гальмівної системи, елементів підвіски, - станом на момент ДТП - у автомобіля - не було, а тому суд вважає, що об`єктивних (непереборних) причин уникнути ДТП - у обвинуваченого ОСОБА_3 (за умови дотримання ним ПДР), - не було;

- висновком інженерно - транспортної експертизи № СЕ - 19/111 - 23/62798 - ІТ від 15.01.2024 року, (Том № 2, а.с., 28 - 29), в якому вказано, що:
1. В даній дорожньо - транспортній ситуації, при заданих характеристиках дорожньої обстановки та представлених на дослідження вихідних даних, швидкість руху автомобіля «ВАЗ 2107», яка приблизно може відповідати слідам гальмування залишених колесами автомобіля на сухому асфальтобетонному покритті та ґрунтовому узбіччі, на місці пригоди, становить близько 67...73 км/год.
Вирахувана величина швидкості руху являється мінімальною оскільки частина слідів гальмування «юзу» коліс автомобіля могла не відобразитись на проїзній частині, а частина кінетичної енергії була затрачена на деформацію при наїзді на пішохода.
З даного висновку вбачається, що:
- встановлено орієнтовну швидкість автомобіля безпосередньо в момент ДТП, та ці дані були враховані експертами при проведенні експертиз;

- Протоколом проведення слідчого експертименту, з цифровим носієм інформації (з записом проведеного даної слідчої дії), (Том № 2, а.с., 30 - 33).
Дана слідча дія проведена з свідком ОСОБА_12 , який відтворив обстановку, яка існувала на момент ДТП.
Що стосується того, що дані, отримані слідчим під час даної слідчої дії, - на думку сторони захисту (захисника), - не коректні, - то суд відноситься до такої позиції захисника - критично, адже, - захисник мав повне процесуальне право заявити клопотання про проведення повторного слідчого експерименту з даним свідком, але, - не зробив цього, а тому, - на думку суду, - не спростував дані, отримані під час даної слідчої дії.
Окрім того, - суд наголошує на тій обставині, що, керуючись принципом змагальності, - вчинення чи не вчинення тих чи інших процесуальних дій, - повністю лежить на юридичній відповідальності сторони кримінального провадження, яка мала б зробити, чи - утириматися від здійснення процесуальної дії.
Суд також наголошує, що будь - яких процесуальних перепон стороні захисту, зокрема, - захиснику - у здобутті тих чи інших доказів по даному кримінальному провадженні - суд не чинив, а тому суд вважає, що у сторони захисту об`єктивно - непереборних причин до заявлення клопотання про проведення повторного слідчого експерименту з свідком ОСОБА_12 , - не було.

- Протоколом слідчого експерименту від 02.04.2024 року, з план - схемою та фототаблицею до нього, (Том № 2, а.с., 37 - 44).
Даний слідчий експеримент був проведений з обвинуваченим ОСОБА_13 .
Результати, отримані в ході проведення даної слідчої дії (обстановка на місці ДТП), - були взяті експертами при проведенні експертиз в рамках даного кримінального провадження.
Суд тоакож наголошує, що результати даного слідчого експерименту, - сторонолю захисту в судовому засіданні - не оскаржувалися;

- Висновком експерта по результатам проведеної інженерно - транспортної експертизи № СЕ - 19/111 - 24/22143 - ІТ від 15.04.2024 року, (Том № 2, а.с., 71 - 76), в якому вказано наступне:
1. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВАЗ 2107 (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 повинен був керуватися вимогами пунктів: 12.2; 12.4; 12.9.6); 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху.
2. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВАЗ 2107 (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання вимог пунктів: 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху.
3. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, в діях водія автомобіля ВАЗ 2107 (р.н. НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 експертом, з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам пункту 12.2 Правил дорожнього руху, але вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 12.4; 12.9.6); 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху, а невідповідності його дій вимогам пунктів: 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху, перебувають у причинному зв`язку із наїздом автомобіля ВАЗ 2107 (р.н. НОМЕР_1 ) на пішохода ОСОБА_8 .
4. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, оцінка дій пішохода ОСОБА_8 не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути дана органами досудового розслідування або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху тощо.
5. У дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, оцінка дій пішохода ОСОБА_8 не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути дана органами досудового розслідування або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху тощо.
6. У дорожньо - транспортній ситуації, що досліджувалася, оцінка дій пішоході ОСОБА_8 не потребує застосування спеціальних знань, а тому може бути надана органами досудового розслідування або судом самостійно відповідно до вимог розділу 4 Правил дорожнього руху тощо.
З даного доказу вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 в даній дорожній ситуації повинен був дотримуватися ПДР, зокрема, - пунктів: 12.2; 12.4; 12.9.6); 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху.
В разі дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 вищевказаних пунктів ПДР, - обвинувачений ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 , - шляхом виконання вимог пунктів: 12.3; 10.1 Правил дорожнього руху.

- Довідкою, яка видана Центральною Геофізичною Обсерваторією ім. Бориса Срезневського (ЦГО)), (Том № 2, а.с., 77).

Суд зазначає, що стороною обвинувачення, - зокрема, - захисником обвинуваченого, - адвокатом ОСОБА_6 , - піддавалися сумніву результати слідчого експерименту, який був проведений слідчим в рамках даного кримінального провадження, проте, - захисником клопотань про проведення повторних слідчих експериментів ні з свідком, ні з обвинуваченим - не заявлялося, для чого - у сторони захисту - перепон - не було.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 :
- суд, дослідивши обставини скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, дослідивши процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування кримінального провадження, та слухання кримінального провадження в суді першої інстанції, ввжає, що в даному випадку наявні наступні пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини:
- перш за все, - обставини, які пом`якшують покарання обвинувачених, - законодавцем визначені в ст. 66 КК України, зокрема, - в ч. 1 ст. 66 КК України.
Відповідно, суд зазначає, що, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення ДТП, під час досудового розслідування даного кримінального провадження, під час слухання кримінального провадження, суд констатує, що існують наступні обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого:
- п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Так, зокрема, - суд вважає, що, з огляду на поведінку обвинуваченого, в його діях, - має місце щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Суд побачив в діях обвинуваченого ОСОБА_3 щире каяття як під час слухання кримінального провадження на стадії дослідження доказів, так і побачив щире каяття обвинуваченого під час судових дебатів та останнього слова, так як обвинувачений ОСОБА_3 , - щиро розккаювався, неодноразово просив вибачення в потерпілої, яка була присутня в залі судових засідань, також вибачався і перед потерпілою, яка хоч і не була присутні в залі судових засідань, проте, - був присутній представник такої потерпілої (в режимі відеоконференції).
Проте, суд в даному випадку все ж вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 є інша обставина, яка пом`якшує його покарання, застосувавши при цьому положення ч. 2 ст. 66 КК України.
Так, згідно ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
Так, як вбачається з матеріалів справи, - 10.02.2025 року, - обвинуваченим ОСОБА_3 було в добровільному порядку відшкодовано потерпілій ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 42000 (сорок дві тисячі) грн. 00 коп., - в рахунок відшкодування моральної шкоди, - що підтверджується письмовою розпискою потерпілої ОСОБА_5 , яка міститься в матеріалах справи.
19.12.2025 року - обвинуваченим ОСОБА_3 було в добровільному порядку відшкодовано потерпілій ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 40000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., - в рахунок відшкодування моральної шкоди, - що підтверджується письмовою розпискою потерпілої ОСОБА_5 , яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно, суд, з огляду на вищевказану обставину, застосовуючи ч. 2 ст. 66 КК України, - вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 є обставина, яка пом`якшує його відповідальність, а саме, - часткове добровільне відшкодування завданого збитку.

Суд зазначає, що обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , та які чітко передбачені п.п. 1 - 13 ч. 1 ст. 67 КК України, - судом в судовому засіданні, - не встановлено.

Мотиви призначення покарання:
Перш за все, - суд зазначає, що поняття покарання, види покарання, мета покарання, порядок призначення покарання, - законодавецм визначено в Розділі ХІ КК України (ст.ст. 65 - 73).
Відповідно, суд, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності з положеннями ст. 65 КК України, враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення;
- особу обвинуваченого ОСОБА_3 ;
- наслідки вчиненого кримінального правопорушення;
- наявності відомостей про судимість;
- наявності відомостей про притягненя до адміністративної відповідальності;
- правову позицію державного обвинувача (прокурора);
- правову позицію потерпілої сторони;
- правову позицію сторони захисту (обвинуваченого та його захисника).
Що стосується тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, то суд зазначає наступне:
- так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 в рамках даного кримінального провадження, - передбачає покарання у виді:
- основне покарання, - позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, та -
- додаткове покарання, - позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Згідно ч. 1 ст. 12 КК України кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Згідно ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність) за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Згідно ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Згідно ч. 5 ст. 12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Відповідно, враховуючи санкцію ч. 2 ст. 286 КК України та положення ч. 1 ст. 12, ч.ч. 3, 5 ст. 12 КК України, - обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення (тяжкий злочин).
Що стосується особи обвинуваченого ОСОБА_3 , то суд зазначає наступне:
- як вбачається з матеріалів справи, - обвинувачений ОСОБА_3 , - за місцем проживання та роботи - характеризується позитивно;
Що стосується наслідків кримінального правопорушення, то суд зазначає наступне:
- в результаті скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - загинула людина, та, в результаті, - в рамках даного кримінального провадження є в наявності двоє потерпілих, - мати загиблого, та малолітня дитина, представником якої є мати;
Що ж стосується відомостей про судимість, то суд зазначає наступне:
- в матеріалах справи міститься довідка - вимога про судимість обвинуваченого, з якої вбачається, що обвинувачений ОСОБА_3 , - хоча і раніше притягувався до кримінальної відповідальності (за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України), проте, - станом на момент вчинення ДТП він вважається таким, який в силу положень ст. 89 КК України - є раніше не судимою особою.
Що ж стосується відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності, то суд зазначає наступне:
- суд вважає, що в справах даної категорії - слід досліджувати дані, що стосуються вчиненням/невчиненням обвинувачениими адміністративних правопорушень в сфері забезпечення дорожнього руху, адже, - на думку суду, - такі дані напряму впливають на призначення/непризначення додаткового покарання, яким є позбавлення права керування транспортними засобами, та на розмір такого додаткового покарання.
Так, - як вбачається з матеріалів кримінального правопорушення, - прокурором не надано даних, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_15 - притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, а тому, - слід вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 , - не схильний до вчинення правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Що стосується правової позиції прокурора в судовому засіданні щодо призначення покарання (як основного, так і додаткового) обвинуваченому ОСОБА_3 , - то суд зазначає наступне:
- в судовому засіданні прокурор просила визнати ОСОБА_3 винуватим в скоєнні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України та, відповідно, - просила призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Прокурор зазначила, що, зважаючи на обставини справи, встановлені в судовому засіданні, - застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України, - неможливе.
Також прокурор просила суд вирішити питання щодо:
- речових доказів;
- судових витрат.
Прокурор вважала, що до вступу вироку в законну силу, - підстав обирати запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , - немає.
Прокурор підтримала цивільні позова потерпілих, проте, - при цьому просила врахувати ту обставину, що обвинуваченим в добровільному порядку частково відшкодовано шкоду, заподіяну злочином.
Суд, оцінюючи правову позицію прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання, зазначає наступне:
- що стосується визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, - то така позиція прокурора є юридично обгрунтованою, так як суд вважає, що стороною обвинувачення (прокурором) в судовому засіданні до суду надано в достатньому об`ємі належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_16 у скоєнні ним кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачене ч. 2 ст. 286 КК України;
- що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у виді позбавлення волі терміном на 5 (п`ять) років, - то до такої правової позиції прокурора - суд відноситься критично, адже вважає, що призначення основного покарання у виді саме 5 (п`яти) років, - є занадто суворим покаранням, яке не враховує особу обвинуваченого, не враховує наявність пом`якшуючих обставин, не враховує часткове, в добровільному порядку - відшкодування шкоди обвинуваченим потерпілій.
З огляду на матеріали справи, - суд приходить до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_3 основного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, - буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Що ж стосується правової позиції прокурора щодо неможливості застосування положень ст. 75 КК України, - то суд вважає, що така правова позиція прокурора обгрунтована, вона (позиція прокурора), на думку суду, - заснована на ретельному аналізі обставин вчиненого кримінального правопорушення (тяжкого злочину), його наслідків, особи обвинуваченого, поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового слухання справи, позиції потерпілих, та інш. чинників, які впливають на призначення основного покарання;
- що стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами терміном на 3 (три) роки, - то до такої правової позиції прокурора суд відноситься критично, з огляду на наступне:
- так суд вважає, з огляду на ретельний аналіз обставин вчиненого кримінального правопорушення (тяжкого злочину), його наслідків, особи обвинуваченого, позиції потерпілих, та інш. чинників, які впливають на призначення додатково покарання, зокрема, - прокурором не було враховано ту обставину, що обвинувачений, - не схильний до порушення правил ПДР, - так як обвинувачений не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення в сфері забезпечення правил дорожнього руху, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, а тому слід вважати, - що обвинувачений - не схильний до порушень ПДР, а тому суд вважає, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, - буде достатнім додатковим покаранням в рамках даного кримінального провадження.
Правова позиція потерпілої ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо визнання винуватим обвинуваченого та призначення покарання:
- в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 просила суд визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити обвинуваченому сувору міру покарання, яка буде обов`язково пов`язана з позбавленням волі, відповідно, - потерпіла - підтримала правову позицію прокурора в даному питанні.
Правова позиція обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні щодо визнання його винним у скоєнні кримінального правопорушення, та призначення йому виду та міри покарання:
- обвинувачений, на думку суду, - в судовому засіданні - щиро, беззаперечно визнав свою вину в скоєнні кримінального провопорушення, яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - в тому об`ємі, який визначено в обвинувальному акті.
Попросив вибачення в потерпілої сторони.
Цивільні позови визнав частково.
Просить суд суворо його не карати, та просив суд при призначенні покарання застосувати до нього положення ст. 75 КК України, - призначити йому іспитовий строк - без реального відбування покарання.
Що ж до призначення додаткового покарання - обвинувачений поклався на розсуд суду.
Суд, оцінюючи правову позицію обвинуваченого, зазначає наступне:
- на думку суду, - в діях обвинуваченого, - є щире, беззаперечне визнання вини, а тому вважає, що в діях обвинуваченого є щире каяття, що, звісно, - впливає на призначення йому покарання, проте, - щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, - суд відноситься критично, адже вважає, що, з огляду на обставини справи (зокрема - наслідків у виді смерті людини та позиції потерпілої сторони, яка наполягає на реальному позбавленні волі), - немає можливості застосувати до такого засудженого положення ст.ст. 75, 76 КК України.
Правова позиція захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , - адвоката ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо визнання винним обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, та призначення обвинуваченому виду та міри покарання:
- в судовому засіданні захисник обвинуваченого зазначив, що сторона захисту вину в об`ємі, який визначено в обвинувальному акті, - визнає, проте, - з застреженням, - сторона захисту просила суд звернути увагу суду на слідчий експеримет з свідком, так як вважає, що даний експериммент проведено з суттєвими порушеннями.
Окрім того, - захисник обвинуваченого наголошував і на інших невідповідностях, які, на думку захисника, - спростовують вину обвинуваченого.
Захисник просив суд застосувати до обвинуваченого при призначенні покарання положення ст.ст. 75, 76 КК України.
Що ж до призначення додаткового покарання - поклався на розсуд суду.
Суд, оцінюючи правову позицію захисника обвинуваченого, зазначає наступне:
- Перш за все, - правова позиція захисника, на думку суду, - йде в розріз з правовою позицією обвинуваченого, який визнав свою винуватість у сукоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - щиро та повністю, беззаперечно.
Також суд вважає, що правова позиція захисника обвинуваченого, яка полягає у можливості застосування до засудженого положень ст.ст. 75, 76 КК України, - не грунтується на нормах закону, так як не враховує обставини скоєного кримінального правопорушення, наслідки скоєння злочину.
Отже, з урахуванням вищевказаних обставин справи та правових позицій сторін процесу, та що стосується призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд зазначає наступне:
Отже, враховуючи ті обставини, що: обвинувачений ОСОБА_3 , - раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча, - в силу положень ст. 89 КК України, - раніше не судимий, кримінальне правопорушення - тяжкий злочин, - скоїв вперше, кримінальне правопорушення не пов`язане з насильством, злочин скоєно з необережності, по місцю проживання та роботи обвинувачений характеризується позитивно, проте, - шкода, завдана злочином, - відшкодована лише частково (в незначному розмірі - 82000 грн. проти заявлених майже 2000000), внаслідок чого потерпілі мають до обвинуваченого претензії як морального так і матеріального характеру, є в наявності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, при повній відсутності обставин, що обтяжують покарання, враховуючи позицію державного обвинувача (прокурора), яка вважала за можливе застосувати до обвинуваченого покарання, яке буде пов`язане з реальним позбавленням волі (без можливості застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України), враховуючи правову позицію потерпілої (яка категорично наполягає на позбавленні волі обвинуваченого) то суд вважає, що подальше виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , - неможливо здійснити в умовах без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, - як основне покарання у виді позбавлення волі, так і додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Що стосується розміру призначеного основного покарання, то слід призначити обвинуваченому ОСОБА_3 основне покарання за скоєння кримінального правопорушення - тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, - мінімальна межа санкції, яка передбачена ч. 2 ст. 286 КК України, так як суд вважає, що призначення покарання у мінімальній межі можливе, - з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, наслідків скоєного злочину, та часткове добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, заподіяної злочином, та ту обставину, що обвинувачений по місцю проживання та роботи характеризується позитивно, а тому суд вважає, що призначення самого такого виду та міри основного покарання, - буде достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно, враховуючи ту обставину, що обвинувачений, грубо порушивши правила дорожнього руху, - скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого загинула людина, обвинуваченим лише частково відшкодовано шкоду, заподіяну злочином, то суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 , - можливе тільки в місцях позбавлення волі, що, звісно, - виключає застосування до обвинуваченого положення ст. 75 КК України. 
Суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 саме такого виду та розміру основного покарання, - відповідає принципу необхідності і достатності для його виправлення і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Підстав для застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , - судом в судовому засіданні не виявлено.
Щодо до призначення додаткового покарання, то суд зазначає наступне:
- так, санкція ч. 2 ст. 286 КК України в частині, що стосується призначення/непризначення додаткового покарання є альтернативною, тобто, - законодавець дає право суду, з урахуванням обставин справи в кожному конкретному випадку, - призначати чи непризначати додаткове покарання.
Так, суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами в даному випадку є доцільним, більше того, - об`єктивно необхідним, та, відповідно, - слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, проте, - в середній межі, яка передбачена для такого виду додаткового покарання - терміном 2 (два) роки.
Свою правову позицію щодо необхідності призначення додаткового покарання (у вказаному судом розмірі) суд обгрунтовує наступним:
- перш за все, - суд наголошує, що в даному випадку хоча злочин і скоєний обвинуваченим ОСОБА_3 з необережності, проте, - злочин вчинений в сфері безпеки дорожнього руху, тобто, цей злочин скоєний особою (обвинуваченим ОСОБА_3 ) в зв`язку з керуванням ним транспортним засобом (легковим автомобілем), право на керування транспортного засобу обвинувачений має в зв`язку з тим, що мав посвідчення водія, а тому, - апріорі, особа, яка керує транспортним засобом, - повинна беззаперечно дотримуватися правил дорожнього руху, відповідно, - злочин, причому, - тяжкий, - скоєно обвинуваченим в зв`язку з використанням обвинуваченим ОСОБА_17 свого права на керування транспортним засобом.
Також суд наголошує на тому, що внаслідок скоєння обвинуваченим ОСОБА_17 тяжкого злочину має місце найтяжчий наслідок, - загибель людини.
Суд наголошує, що при призначенні покарання суд керується засадами, зокрема, одна з яких, - співмірність покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідкам кримінального правопорушення, особі, яка скоїла таке кримінальне правопорушення (тяжкий злочин), а тому суд вважає, що непризначення додакового покарання, а саме, - непозбавлення прав керування транспортними засобами обвинуваченого ОСОБА_3 при наявності смерті особи (яка загинула внаслідок скоєння злочину), - не буде відповідати засаді співмірності вчиненого кримінального правопорушення, його наслідкам.
Окрім того, суд при призначенні додаткового покарання у його середній межі ( а не в максимальній - як на тому наполягала прокурор) звертає увагу на особу обвинуваченого ОСОБА_3 , як учасника дорожнього руху, який раніше не допускав порушення правил дорожнього руху, за що не притягувався до адміністративної відповідальності навіть, а тому - суд вважає, що призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, - буде достатнім додатковим покаранням, яке враховує всі обставини скоєного кримінального правопорушення.

Цивільний позов:
05.06.2025 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 , (Том № 1, а.с., 14 - 20), про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в прохальній частині якого потерпіла просила суд винести судове рішення, на підставі якого:
1. Долучити цивільний позов ОСОБА_5 до матеріалів справи № 368/732/24;
2.Задовольнити цивільний позов ОСОБА_5 у повному обсязі;
3. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 витрати на поховання померлого ОСОБА_8 у розмірі 14130 (чотирнадцять тисяч сто тридцять) гривень 00 коп.;
4. Стягнути з обвинуваченого  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , смертю її батька ОСОБА_8 у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого ОСОБА_8 з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з 18.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
5. Стягнути з обвинуваченого  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 коп.;
6. Всі судові витрати, пов`язані із розглядом даного цивільного позову, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви, - позивачка ОСОБА_5 обгрунтовувала наступними обставинами та нормами права:
- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває кримінальна справа № 368/732/24 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
19.11.2023 р. було внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження № 12023110000000982 за ч. 2 ст. 286 КК України. 
Обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні є ОСОБА_3 (далі - Відповідач), потерпіла: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , представником якої є її мати ОСОБА_5 (далі - Позивач).
Згідно з ч. 1 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 р. № 4651-VI (зі змінами і доповненнями) особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим спільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч. 4 ст. 128 КПК України).
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК України).
І. Обставини справи:
- Досудовим розслідуванням встановлено, що 18.11.2023 року близько 18 год.40 хв. Відповідач, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Новобудови в с. Горохове Обухівського району Київської області в напрямку центру населеного пункту с. Горохове, в порушення вимог п. 2.3 б), п. 21.1 та п. 10.1 Правил дорожнього руху України допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався в попутному з автомобілем напрямку. 
В результаті ДТП пішохід ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. 
Смерть ОСОБА_8 настала в результаті перелому другого шийного хребця, з утворенням крововиливів у речовину стовбурового відділу мозку та розвитком набряку спинного і головного мозку. 
Порушення Відповідачем вимог п. 2.3 б), п. 21.1 та п. 10.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП на настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 .
Таким чином, Відповідач, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - є донькою померлого ОСОБА_8 та потерпілою у кримінальному провадженні. 
Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта ОСОБА_19 від 27.11.2023 року ОСОБА_5 було залучено до кримінального провадження як представника потерпілої ОСОБА_18 . 
Отже, Позивач ОСОБА_5 має право звертатися до суду в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_18 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні.
Під час досудового розслідування Відповідач не заперечував свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується, зокрема, протоколом допиту підозрюваного від 26.04.2024 року. Згідно з вказаним протоколом, в останньому абзаці Відповідач зазначив: типу у скоєнні неумисного злочину визнаю в повному обсязі, щиро каюсь, прошу суд суворо не карати».
Наявність вини в діях Відповідача підтверджується матеріалами кримінального провадження № 12023110000000982 від 19.11.2023 р., зокрема:
1) висновком експерта № 22/101 від 27.02.2024 р.. п. 5 (с.7-8 висновку) у відповідності до якого судово-медичним експертом, зокрема, зазначається, що "виявлений при дослідженні трупа уламковий перелом зубоподібного відростку 2-го шийного хребця (поєднаний із розривами з 'єднань між 1-им і 2-им шийними хребцями, крововиливами у спинномозковий канал і під оболонки стовбурового відділу мозку та мозочку, ушкодженням речовини шийного відділу спинного мозку, крововиливами в речовини шийного відділу спинного та стовбурового відділу головного мозку), який утворився в ОСОБА_8 в результаті ДТП, перебуває у прямому причинно-наслідковому зв 'язку з настанням його смерті. "
2) висновком експерта № СЕ-19/111-23/63147-ІТ від 30.11.2023 р.. в якому зазначено, що технічний стан автомобіля «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_5 (рульове керування, робоча гальмівна система, елементи підвіски) на момент огляду перебували в працездатному стані, жодних несправностей виявлено не було.
3) висновком експерта № СЕ-19/111-24/22143-ІТ від 15.04.2024 р.. в якому зазначено, що «у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджувалася, водій автомобіля ВА32107 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання вимог пунктів 12.3; 10.1 ПДР».
4) повідомленням про підозру Відповідачу від 26.04.2024 р., в якому зазначено, що "порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5. 2.36), 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_8 .
Отже, Відповідач є винним у заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_8 , який є цивільним чоловіком ОСОБА_5 та батьком малолітньої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
II. Обгрунтування позовних вимог
1. Щодо відшкодування шкоди ОСОБА_18 , яка перебувала на утриманні померлого ОСОБА_8 .
Підстави та порядок відшкодування шкоди регулюється Цивільним кодексом України від 16.01.2003 р. № 435-IV (зі змінами і доповненнями).
Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки регулюється ст. 1187 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом. - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Отже, малолітня ОСОБА_18 , яка перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_8 , який помер внаслідок ДТП, спричиненого Відповідачем, має право на отримання від останнього відшкодування, яке сплачується щомісячними платежами, до досягнення нею 18 років. 
Відшкодування завданої шкоди має бути присуджене з дня смерті ОСОБА_8 , тобто, - з ІНФОРМАЦІЯ_11.
Оскільки станом на момент звернення до суду з цим позовом у Позивача відсутні документи, які б підтверджували розмір доходу померлого ОСОБА_8 , то Позивач зазначає, шо такі документи будуть невідкладно подані нею до суду відразу по їх отриманні та на підставі відомостей про дохід ОСОБА_8 можливо буде визначити розмір відшкодування на утримання ОСОБА_18 відповідно до ст. 1200 ЦК України.
Крім того, Позивач вважає, що до спірних правовідносин у цій частині підлягають також положення глави Сімейного кодексу України щодо правил визначення аліментів на утримання дитини, зокрема, ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.   Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Отже, розмір утримання малолітньої ОСОБА_18 у будь-якому випадку не може бути меншим, ніж мінімальна обов`язкова частка утримання, яка за законом має надаватися дитині одним із батьків та яка становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Щодо відшкодування витрат на поховання:
- Особа, винна у заподіянні смерті іншій особі має обов`язок відшкодувати витрати, понесені на її поховання.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Згідно з накладною № 25 від 20.11.2023 року Позивачем було понесено витрати на поховання свого цивільного чоловіка ОСОБА_8 у розмірі 14130 грн.
Отже, Відповідач, внаслідок дій якого загинув ОСОБА_8 , має обов`язок відшкодувати його родині витрати на поховання, а тому наявні усі підстави для стягнення з відповідача на користь Позивача витрат на поховання ОСОБА_8 у розмірі 14130 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди:
Право потерпілого на відшкодуванням моральної шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням передбачено ст.ст. 55, 61, 128 КПК України.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи,яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Отже, особа, протиправними діями якої спричинено смерть потерпілого, зобов`язана у повному обсязі відшкодувати завдану нею шкоду. До такої шкоди належить, зокрема, шкода, завдана дитині, яка перебувала на утриманні у померлого, моральна та майнова шкода (у тому числі витрати на поховання). Шкода, завдана втратою годувальника, відшкодовується щомісячними платежами, а майнова і моральна шкода - одноразовою виплатою.
Неправомірними діями Відповідача було завдано шкоди його сім`ї, зокрема малолітній доньці ОСОБА_18 , яка залишилася без батька.
Через смерть батька ОСОБА_18 залишилася без батьківської опіки, утримання та виховання. Дитина залишилася в неповній сім`ї та рівень її втрати є неоціненним, оскільки вона втратила одну з найближчих їй людей - батька, з яким спільно проживала, який піклувався про неї. дбав про сім`ю, виховував, приділяв час та увагу. До досягнення повноліття ОСОБА_18 перебуватиме під опікою, вихованням та на утриманні лише своєї матері ОСОБА_5 позбавлена батьківської участі.
Внаслідок протиправних дій Відповідача дитина втратила повноцінне дитинство, яке б вона мала, якби її батько був живий. Мати дитини, безперечно, відіграє значну роль у її житті, проте вона не може замінити обох батьків. Після смерті батька дитина змушена переносити тяжкі моральні страждання, які усвідомлюватиме та відчуватиме протягом життя.
Глибину душевних страждань дитини, які вона усвідомлюватиме протягом життя через смерть свого батька у дуже ранньому віці неможливо повною мірою оцінити у грошовому вимірі. Втім, Позивач вважає, що з огляду на істотність втрати, розмір спричинених душевних страждань та серйозність наслідків вчиненого правопорушення, у даній справі підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 1000000,00 (один мільйон) грн.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами і доповненнями) зазначив, що "Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайпового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків".
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 р. в справі № 455/1076/16ц наголошується на тому, що "за загальним правилом підставою виникнення зобов 'язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Зобов 'язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди: наявність причинного зв 'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості".
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди у даній справі слід виходити з того, що моральна шкода дитині завдана смертю її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя дитини їй душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті дитини не можливо.
Отже, не викликає ніяких сумнівів у тому, що малолітній ОСОБА_18 внаслідок кримінального правопорушення було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню Відповідачем у повному обсязі. Позивач вважає, що моральна шкода у розмірі одного мільйона гривень буде співмірною зі шкодою, яка була спричинена смертю батька дитини.
Підсумовуючи викладене вище, з Відповідача підлягає стягненню шкода, завдана смертю потерпілого ОСОБА_8 внаслідок ДТП, а саме:
- Щомісячне утримання на користь ОСОБА_18 , яка є дитиною померлого ОСОБА_8 . Розмір такого утримання буде встановлено на підставі документів про дохід ОСОБА_8 , які будуть подані до суду невідкладно, але в будь-якому разі, він не може бути меншим, ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
- Витрати на поховання ОСОБА_8 в розмірі 14 130 грн.
- Моральна шкода, завдана малолітній ОСОБА_18 смертю її батька ОСОБА_8 , у розмірі 1 000 000, 00 грн.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 р. № 3674-VI позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, звільняються від сплати судового збору.
Іншого позову (позовів) до цього ж Відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав Позивачем (його представником) не подавались.
Позивач зазначає, що разом з цим позовом вона не може подати документи на підтвердження доходу ОСОБА_8 та такі документи будуть подані до суду при першій можливості.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 55, 61, 63, 128-129 КПК України, - позивачка просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви (позовні вимоги).
10.02.2025 року винесено ухвалу, (Том № 1, а.с., 157 - 158), згідно якої в цивільному позові ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_18 до ОСОБА_3 , - про стягнення шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням (ч. 2 ст. 286 КК України), - залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), (Код ЄДРПОУ 21647131, юридична адреса: 02653, м. Київ, вул. Русанівський бульвар, будинок 8), - в якості третьої особи на стороні відповідача.
В судовому засіданні, яке відбулося 09.01.2025 року, - позивачка ОСОБА_5 подала уточнену позовну заяву, наступного змісту:
- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває кримінальна справа № 368/732/24 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Керуючись наданим мені процесуальним правом мною було подано цивільний позов у даному кримінальному провадженні, у якому вона просила суд:
1. Долучити цивільний позов ОСОБА_5 до матеріалів справи № 368/732/24;
2. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_5 у повному обсязі;
3. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 витрати на поховання померлого ОСОБА_8 у розмірі 14130 (чотирнадцять тисяч сто тридцять) гривень 00 коп.;
4. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , смертю її батька ОСОБА_8 у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого ОСОБА_8 з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з ІНФОРМАЦІЯ_11 і до досягнення дитиною повноліття.
5. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах потерпілої ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відшкодування моральної шкоди у сумі і ооо ооо (один мільйон) гривень 00 коп.;
6. Всі судові витрати, пов`язані із розглядом даного цивільного позову, покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Водночас, наразі виникла необхідність .щодо уточнення прохальної частини позовних вимог, оскільки п. з прохальної частини вже є неактуальним через виплату заявлених коштів страховою компанією, а п. 4 прохальної частини є некоректним.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Тому на підставі вищевикладеного та керуючись ст. 43,49 ЦПК України, - потерпіла (цивільний позивач) ОСОБА_5 просить суд винести судове рішення, на підставі якого:
1. Пункт п. з прохальної частини цивільного позову в кримінальному провадженні про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (ч. 2 ст. 286 КК України) від 05.06.2024 року - залишити без розгляду;
2. Пункт п. 4 прохальної частини цивільного позову в кримінальному провадженні про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (ч. 2 ст. 286 КК України) від 05.06.2024 року - вважати в наступній редакції:
3. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду, завдану потерпілій ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пов`язану із втратою годувальника в особі її батька ОСОБА_8 , у розмірі 1/4 частини доходу Відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.23 року і до досягнення дитиною повноліття.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , - уточнений позов, - підтримала та просила суд його задовольнити, та просила врахувати ту обставину, що обвинуваченим вже відшкодовано їй в добровільному порядку кошти в розмірі 82000 (вісімдесят дві тисячі) грн.
Позивач обгрунтовувала свою правову позицію щодо необхідності задоволення позову обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище.
В судовому засіданні прокурор підтримала уточнений цивільний позов ОСОБА_5 та просила його задовольтнити.
В судовому засіданні обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_3 , - уточнений цивільний позов ОСОБА_5 , - визнав частково, - визнав моральну шкоду в розмірі 250 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., що до виплати коштів на малолітню дитину до досягнення нею 18 - ти річного віку, - в цій частині позов - визнав.
В судовому засіданні захисник (представник цивільного відповідача) ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 , - цивільний позов ОСОБА_5 , - ОСОБА_5 , - визнав частково, - визнав моральну шкоду в розмірі 250 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., що до виплати коштів на малолітню дитину до досягнення нею 18 - ти річного віку, - в цій частині позов - визнав.
В судове засідання представник третьої особи, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), - не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи, що підтиверджується матеріалами справи.
Суд, вислухавши сторону позивача (позивачку), яка уточнений позов підтримала та просила його задовольнити, вислухавши прокурора, яка позов підтримала та просила його задовольнити, вислухавши сторону відповідача (обвинуваченого та його захисника), які уточнений позов визнали частково, дослідивши матеріали справи (в частині, що стосується цивільного позову), - приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Так, обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - судом обгрунтовано та доведено вище по тексту в мотивувальній частині даного судового рішення у виді вироку.
Факт доведеності скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), - дає підстави суду застосувати в рамках даного кримінального правопорушення положення ст.ст. 127 - 129 КПК України (норми процесуального права, які визначають цивільний позов в рамках кримінального провадження, та регулюють питання вирішення цивільного позову під час винесення судового рішення у виді вироку).
Зокрема, - суд вважає на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України за можливе застосувати до такого позову окрім норм кримінального процесуального права, - норми ЦК, ЦПК України ( в частині питань вирішення цивільного позову).
Отже, обвинуваченим у вказаному кримінальному провадженні є ОСОБА_3 (далі - Відповідач), потерпіла: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , представником якої є її мати, - ОСОБА_5 (далі - Позивач).
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України від 13.04.2012 р. № 4651-VI (зі змінами і доповненнями) особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим спільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Таким чином, Відповідач, керуючи транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 , тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - є донькою померлого ОСОБА_8 та потерпілою у кримінальному провадженні. 
Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта ОСОБА_19 від 27.11.2023 року ОСОБА_5 було залучено до кримінального провадження як представника потерпілої ОСОБА_18 . 
Окрім того, - згідно резолютивної частини рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 04.06.2025 року:
Вимоги, викладені в заяві ОСОБА_5 , заінтересована особа, - ОСОБА_20 , - про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, - задовольнити частково.
В порядку п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановити факт, що має юридичне значення, а саме:
- встановити факт проживання ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Київ, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_6 , виданий 24 вересня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_7 ), -
- із ОСОБА_8 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем місто Київ, громадянином України), -
- однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, - 
- період з 22.05.2021 року до моменту смерті ОСОБА_8 , - до ІНФОРМАЦІЯ_11, (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , видане 21 листопада 2023 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис про смерть № 614, складений 21 листопада 2023 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)).
В задоволенні решти вимог, викладених в заяві ОСОБА_5 , заінтересована особа, - ОСОБА_20 , - про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, - відмовити.
Отже, - Позивач ОСОБА_5 має право звертатися до суду в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_18 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні.
Під час як досудового, так і судового розслідування Відповідач не заперечував свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Підстави та порядок відшкодування шкоди регулюється Цивільним кодексом України від 16.01.2003 р. № 435-IV (зі змінами і доповненнями).
Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки регулюється ст. 1187 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується:
1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);
2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом. - довічно;
3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;
4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;
5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.
Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Отже, малолітня ОСОБА_18 , яка перебувала на утриманні свого батька ОСОБА_8 , який помер внаслідок ДТП, спричиненого Відповідачем, має право на отримання від останнього відшкодування, яке сплачується щомісячними платежами, до досягнення нею 18 років. 
Відшкодування завданої шкоди має бути присуджене з дня смерті ОСОБА_8 , тобто, - з ІНФОРМАЦІЯ_11.
До спірних правовідносин у цій частині підлягають також положення глави Сімейного кодексу України щодо правил визначення аліментів на утримання дитини, зокрема, ч. 2 ст. 182 СК України, згідно з якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Отже, розмір утримання малолітньої ОСОБА_18 у будь-якому випадку не може бути меншим, ніж мінімальна обов`язкова частка утримання, яка за законом має надаватися дитині одним із батьків та яка становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Щодо відшкодування моральної шкоди:
Право потерпілого на відшкодуванням моральної шкоди, завданої йому кримінальним правопорушенням передбачено ст.ст. 55, 61, 128 КПК України.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, - моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Отже, особа, протиправними діями якої спричинено смерть потерпілого, зобов`язана у повному обсязі відшкодувати завдану нею шкоду. До такої шкоди належить, зокрема, шкода, завдана дитині, яка перебувала на утриманні у померлого, моральна та майнова шкода (у тому числі витрати на поховання). Шкода, завдана втратою годувальника, відшкодовується щомісячними платежами, а майнова і моральна шкода - одноразовою виплатою.
Неправомірними діями Відповідача було завдано шкоди його сім`ї, зокрема, - малолітній доньці ОСОБА_18 , яка залишилася без батька.
Через смерть батька ОСОБА_18 залишилася без батьківської опіки, утримання та виховання. Дитина залишилася в неповній сім`ї та рівень її втрати є неоціненним, оскільки вона втратила одну з найближчих їй людей - батька, з яким спільно проживала, який піклувався про неї. дбав про сім`ю, виховував, приділяв час та увагу. До досягнення повноліття ОСОБА_18 перебуватиме під опікою, вихованням та на утриманні лише своєї матері ОСОБА_5 позбавлена батьківської участі.
Внаслідок протиправних дій Відповідача дитина втратила повноцінне дитинство, яке б вона мала, якби її батько був живий. 
Мати дитини, безперечно, відіграє значну роль у її житті, проте вона не може замінити обох батьків. Після смерті батька дитина змушена переносити тяжкі моральні страждання, які усвідомлюватиме та відчуватиме протягом життя.
Глибину душевних страждань дитини, які вона усвідомлюватиме протягом життя через смерть свого батька у дуже ранньому віці неможливо повною мірою оцінити у грошовому вимірі. 
Втім, суд вважає, що з огляду на істотність втрати, розмір спричинених душевних страждань та серйозність наслідків вчиненого правопорушення, у даній справі підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 1000000,00 (один мільйон) грн., проте, - слід врахувати, що обвинуваченим в добровільному порядку відшкодовано шкоду в розмірі 82000 (вісімдесят дві тисячі) грн., що підтверджується письтмовими розписками потерпілої, які містяться в матеріалах справи.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами і доповненнями) зазначив, що "Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайпового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків".
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 р. в справі № 455/1076/16ц наголошується на тому, що "за загальним правилом підставою виникнення зобов 'язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.
Зобов 'язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди: наявність причинного зв 'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості".
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди у даній справі слід виходити з того, що моральна шкода дитині завдана смертю її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя дитини їй душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті дитини не можливо.
Отже, суд вважає, -що не викликає ніяких сумнівів у тому, що малолітній ОСОБА_18 внаслідок кримінального правопорушення було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню Відповідачем у повному обсязі. 
Суд вважає, що моральна шкода у розмірі одного мільйона гривень, - буде співмірною зі шкодою, яка була спричинена смертю батька дитини.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступного рішення (в частині позову ОСОБА_5 ):
Уточнений позов ОСОБА_5 (яка діє в інтересах малолітньої дитини, - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), - до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), - про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), -
- на корить ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки місто Київ, громадянки України, паспорт громадянки України (Том № 1, а.с., 21 - 22), серії НОМЕР_10 , виданий 24 вересня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , тел. моб.: НОМЕР_11 ), - 
- яка діє в інтересах малолітньої дитини, - ОСОБА_18 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), -
- кошти в сумі 918 (дев`ятьсот вісімнадяцть тисяч) грн. 00 коп., - в якості відшкодування моральної шкоди, завданої дитині злочином.
Стягувати з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), -
- на корить ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки місто Київ, громадянки України, паспорт громадянки України (Том № 1, а.с., 21 - 22), серії НОМЕР_10 , виданий 24 вересня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , тел. моб.: НОМЕР_11 ), - 
- шкоду, завдану малолітній потерпілій дитині, - ОСОБА_18 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки місто Кагарлик Обухівського району Київської області, громадянки України, свідоцтво про народження серії НОМЕР_12 , видане 12 червня 2021 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -
- пов`язані із втратою годувальника дитини в особі батька, - ОСОБА_8 ,- 
- у розмірі 1/4 частини доходу ОСОБА_3 , щомісячно, але, - не меньше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_11 і - до досягнення дитиною повноліття.
В задоволенні решти позову - відмовити.

Що ж до цивільного позову ОСОБА_20 , то суд зазначає наступне:
- В матеріалах кримінального провадження міститься цивільний позов ОСОБА_20 до ОСОБА_3 , - про відшкодування шкоди (в порядку ст. 128 КПК України), (Том № 1, а.с., 45 - 50), в прохальній частині якої позивач просить суд винести судове рішення, на підставі якого:
1. Визнати ОСОБА_20 цивільним позивачем, а ОСОБА_3 цивільним відповідачем по даному кримінальному провадженні;
2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_20 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень моральної шкоди.
Вищевказані позовні вимоги, - цивільний позивач ОСОБА_20 обгрунтовує наступними фактичними обставинами справи та нормами права, які вказані в мотивувальній частині позовної заяви:
- У провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває кримінальна справа №368/732/24 в кримінальному провадженні №12023110000000982 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України: «Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння».
Згідно частини 5 ст. 128 КПК України: «Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, якщо вони не суперечать засадами кримінального судочинства».
Виклад фактичних обставин справи:
- ІНФОРМАЦІЯ_12 близько 18 годин 40 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , та рухаючись ним по вулиці Новобудови в селі Горохове Обухівського району Київської області, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався у попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм помер на місці події.
За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12023110000000982.
Оскільки ОСОБА_20 - мати по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю матері спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених нею моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках.
Таким чином, в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері загиблого, ОСОБА_20 , було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.
Відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору:
- Законодавством України не визначено ні порядку, ні обов`язку для жодної зі сторін даного спору на його досудове врегулювання.
Заходи, які вживалися сторонами даної справи на стадії досудового врегулювання данного спору, не досягли очікуваного результату і спір в досудовому порядку не було вирішено.
Згідно ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961-IV) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Станом на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , внаслідок дії якого заподіяно шкоди, - не була застрахована.
З огляду на те, що відповідно до положень Закону України № 1961-IV, МТСБУ не здійснює відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи (крім випадків, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону), у Позивача відсутні правові підстави для звернення в МТСБУ щодо відшкодування завданої моральної шкоди, то і в свою чергу повідомляє, що Позивач не звертався до МТСБУ в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою про виплату страхового відшкодування завданої моральної шкоди.
3. Виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги:
- Так, смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди.
Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно частини 1 статті 1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб».
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ).
Згідно ч. 5 статті 1187 цього Кодексу особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Шкоду було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.
Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ.
3.Обгрунтуванння розрахунку сумЮ, що стягуються/оспорюються:
Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України: «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю» (ч.2 ст.1168 ЦКУ).
Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Так, Позивач, ОСОБА_20 - мати по відношенні до загиблого, втратила сина, якого сильно любила, та з яким протягом його життя підтримувала добрі життєві стосунки, часто спілкувались, проводили разом час, та надавали один одному допомогу. Син займав важливе місце в житті Позивача, і його смерть стала величезним стресом та шоком.
Звістка про смерть сина завдала Позивачу глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя сина Позивач перебувала з ним в тісних сімейних стосунках, він завжди допомагав їй у будь-яких справах та підтримував у складних життєвих ситуаціях.
Усвідомлення непоправності втрати і трагічність обставин його загибелі лише посилюють душевні страждання та вимагають додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню.
Передчасна смерть сина, близької для Позивача людини, однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Вказане не може не впливати на її подальше життя.
Після загибелі сина нормальні життєві зв`язки Позивача були знищені, вона постійно відчуває почуття туги і до теперішнього часу не може оговтатися від осягнутого її лиха.
Незважаючи на те, що пройшов вже певний час. Позивач постійно згадує померлого сина, часто плаче та не може змиритися з тим, що його вже немає. Покійний син часто сниться Позивачу, через що остання втратила нормальний, спокійний сон.
Через стресовий стан, Позивач відчуває постійну втому, а також моральну і фізичну виснаженість.
Сам факт, втрати сина вніс непоправні зміни в подальше життя Позивача, адже Позивач є пенсіонером, і загиблий син був опорою в її житті та надією на допомогу в старості.
Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожних батьків, так чи інакше пов`язані із потребою присутності дітей.
Передчасна смерть рідної людини спричинила Позивачу біль, смуток та страждання.
Таким чином, щодо обставин заподіяння шкоди матері загиблого, то слід вважати очевидним, що передчасна втрата сина для будь-якої людини, тим більше при наявності тривалих та тісних життєвих зв`язків між ними, однозначно спричиняє моральні страждання.
Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених Позивачем моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, величину моральної шкоди Позивач оцінює у 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат:
- Позивач не поніс і не очікує понесення судових витрат у зв`язку із розглядом справи.
Відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову:
- На виконання пункту 7 частини 3 статті 175 ЦПК України, Позивач повідомляє суд про те, що не вживав заходів забезпечення доказів чи позову до подання цієї позовної заяви.
- Підтвердження в порядку п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України:
- На виконання пункту 10 частини 3 статті 175 ЦПК України, представник Позивача, попередньо з`ясувавши в останнього усі суттєві обставини, що стосуються шляхів реалізації Позивачем права на одержання відшкодування, повідомляє суд, що станом на дату подання позову, в провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує цивільний спір, немає справи зі спору між Позивачем та Відповідачем про відшкодування шкоди з підстав викладених в цій позовній заяві, а також немає рішення цих органів з такого спору.
Підстави від звільнення від сплати судового збору:
- Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»: «Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: 2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров 'я, а також смертю фізичної особи».
Заява подана Позивачем про відшкодування шкоди заподіяної смертю фізичної особи. З урахуванням п. 2. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», Позивач звільнений від сплати судового збору по даній справі під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 127, 128, 129, 368 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 64, 133, 137, 175, 177, 183, 184 Цивільного процесуального кодексу України, - позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.
В судове засідання потерпіла ОСОБА_20 , - не з`явилася, проте, - з`явився її представник, адвокат ОСОБА_7 , який, -в судовому засіданні позов, - підтримав та просив суд його задовольнити.
Представник позивача обгрунтовував свою правову позицію щодо необхідності задоволення позову обставинами справи та нормами права, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, та які судом наведено вище.
В судовому засіданні прокурор підтримала цивільний позов ОСОБА_20 та просила його задовольтнити.
В судовому засіданні обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_3 , - цивільний позов ОСОБА_20 , - визнав частково, - визнав моральну шкоду в розмірі 50 ( п`ятдесят тисяч) грн.
В судовому засіданні захисник (представник цивільного відповідача) ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 , - цивільний позов ОСОБА_20 , - визнав частково, - визнав моральну шкоду в розмірі 50 ( п`ятдесят тисяч) грн.
Суд, вислухавши сторону позивача (представника позивачки), який позов підтримав та просив його задовольнити, вислухавши прокурора, яка позов підтримала та просила його задовольнити, вислухавши сторону відповідача (відповідача та його представника), які позов визнали частково, дослідивши матеріали справи (в частині, що стосується цивільного позову), - приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Так, обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), яке передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - судом обгрунтовано та доведено вище по тексту в мотивувальній частині даного судового рішення у виді вироку.
Факт доведеності скоєння обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення (тяжкого злочину), - дає підстави суду застосувати в рамках даного кримінального правопорушення положення ст.ст. 127 - 129 КПК України (норми процесуального права, які визначають цивільний позов в рамках кримінального провадження, та регулюють питання вирішення цивільного позову під час винесення судового рішення у виді вироку).
Зокрема, - суд вважає на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України за можливе застосувати до такого позову окрім норм кримінального процесуального права, - норми ЦК, ЦПК України ( в частині питань вирішення цивільного позову).
Згідно ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, якщо вони не суперечать засадами кримінального судочинства.
- ІНФОРМАЦІЯ_12 близько 18 годин 40 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , та рухаючись ним по вулиці Новобудови в селі Горохове Обухівського району Київської області, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який рухався у попутному з автомобілем напрямку. Внаслідок даної ДТП пішохід ОСОБА_8 від отриманих травм помер на місці події.
За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №12023110000000982.
Оскільки ОСОБА_20 - мати по відношенні до загиблого, у зв`язку із його смертю матері спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених нею моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках.
Факт того, що цивільний позивач ОСОБА_21 є рідною матір`ю ОСОБА_8 , - підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України за № 00045613638 від 20.06.2024 р., (Том № 1, а.с., 54).
Той факт, що цивільний позивач має прізвище не ОСОБА_22 , - обумовлений тим, що цивільний позивач змінила своє прізвище внаслідок укладання шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_14 , яке видане 19 вересня 1990 року Горохуватською сільською радою Кагарлицького району Київської області, (Том № 1, а.с., 55), в якому зазначено, що ОСОБА_23 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженець село Горбово Глибоцького району Чернівецької області), та ОСОБА_21 , ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , урордженка с. Іванівка Кагарлицького району Київської області), - уклали шлюб 29.09.1990 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбів 29.09.1990 року зроблено запис за № 8.
Після укладення шлюбу присвоєні прізвища:
- Чоловікові - ОСОБА_25;
- Дружині - ОСОБА_25.
Таким чином, в результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері загиблого, ОСОБА_20 , було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.
Згідно ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961-IV) страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Станом на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , внаслідок дії якого заподіяно шкоди, - не була застрахована.
З огляду на те, що відповідно до положень Закону України № 1961-IV, МТСБУ не здійснює відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи (крім випадків, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону), у Позивача відсутні правові підстави для звернення в МТСБУ щодо відшкодування завданої моральної шкоди, то і в свою чергу повідомляє, що Позивач не звертався до МТСБУ в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою про виплату страхового відшкодування завданої моральної шкоди.
Отже, - смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди та була прямим причинним наслідком цієї пригоди.
Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ).
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).
Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Шкоду було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.
Отже, з вищевикладеного випливає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦКУ.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю» (ч.2 ст.1168 ЦКУ).
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Так, Позивач, - ОСОБА_20 - мати по відношенні до загиблого, втратила сина, якого сильно любила, та з яким протягом його життя підтримувала добрі життєві стосунки, часто спілкувались, проводили разом час, та надавали один одному допомогу. Син займав важливе місце в житті Позивача, і його смерть стала величезним стресом та шоком.
Звістка про смерть сина завдала Позивачу глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя сина Позивач перебувала з ним в тісних сімейних стосунках, він завжди допомагав їй у будь-яких справах та підтримував у складних життєвих ситуаціях.
Усвідомлення непоправності втрати і трагічність обставин його загибелі лише посилюють душевні страждання та вимагають додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя. Втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню.
Передчасна смерть сина, близької для Позивача людини, - однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Вказане не може не впливати на її подальше життя.
Після загибелі сина нормальні життєві зв`язки Позивача були знищені, вона постійно відчуває почуття туги і до теперішнього часу не може оговтатися від осягнутого її лиха.
Незважаючи на те, що пройшов вже певний час. Позивач постійно згадує померлого сина, часто плаче та не може змиритися з тим, що його вже немає. Покійний син часто сниться Позивачу, через що остання втратила нормальний, спокійний сон.
Через стресовий стан, Позивач відчуває постійну втому, а також моральну і фізичну виснаженість.
Сам факт, втрати сина вніс непоправні зміни в подальше життя Позивача, адже Позивач є пенсіонером, і загиблий син був опорою в її житті та надією на допомогу в старості.
Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожних батьків, так чи інакше пов`язані із потребою присутності дітей.
Передчасна смерть рідної людини спричинила Позивачу біль, смуток та страждання.
Таким чином, щодо обставин заподіяння шкоди матері загиблого, то слід вважати очевидним, що передчасна втрата сина для будь-якої людини, тим більше при наявності тривалих та тісних життєвих зв`язків між ними, однозначно спричиняє моральні страждання.
Отже, з урахуванням викладеного, глибини вже перенесених Позивачем моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках, величину моральної шкоди Позивачки ОСОБА_20 суд оцінює у 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступних висновків:
Позов ОСОБА_20 до ОСОБА_3 , - про відшкодування шкоди (в порядку ст. 128 КПК України), - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), -
- на користь ОСОБА_20 , ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженка село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_15 , виданий 29 квітня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, (Том № 1, а.с., 56 - 57), РНОКПП: НОМЕР_16 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), -
- кошти в сумі 50000 (п`ятьсот тисяч) грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку та положення закону, якими керувався суд:

- суд вважає за доцільне дослідити матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 :

- Згідно паспорту громадянина України № НОМЕР_8 , який виданий 06.03.2023 року органом 3932, - ОСОБА_3 , - народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Червоне Вишгородського району Київської області, має РНОКПП: НОМЕР_9 , (Том № 2, а.с., 85);

- Згідно довідки - вимоги про судимість № 164 - 07122023/32210, (Том № 2, а.с., 86), - станом на 11.12.2023 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України), - є наступні відомості про притягнення до кримінальної відповідальності:
- кримінальне провадження № 12022 - 1 - 0 - 5120/000537 від 06.12.2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України, - направлена до суду з обвинувальним актом;

- Згідно вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 17.02.2023 року (справа № 755/2105/23, провадження № 1 - кп/755/845/23), (Том № 2, а.с., 87):
- ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речовий доказ у кримінальному провадженні: паперовий згорток, в середині якого містить речовина рослинного походження масою 6,53 г /квитанція №002541 від 06.12.2022 року/ - знищити /а.п.38-39/.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Як вбачається з даного доказу, - станом на час вчинення кримінального правопорпушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - обвинувачений ОСОБА_3 , - в силу положень ст. 89 КК України, - є не судимим;

Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 882 від 17.01.2024 року, (Том № 2, а.с., 88), - ОСОБА_3 , 28.06.2001 року, - на обліку в наркологічному кабінеті - не знаходиться, за психіатричною допомогою - не звертався;

- Згідно довідки - характеристики № 19, яка видана 03.04.2024 року, (Том № 2, а.с., 89), - обвинувачений ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), - за місцем фактичного проживання - характеризувався позитивно;

- Згідно довідки - характеристики ТОВ «Фірма «Норд» за вих. № 04/24 -1 - за місцем роботи обвинувачений ОСОБА_3 - характеризується позитивно;

- згідно посвідчення водія НОМЕР_17 , - обвинувачений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (Том № 2, а.с., 84), - має право на керування транспортними засобами категорії С, - з 18.09.2019 - до 29.09.2053;

- Згідно досудової доповіді від 27.01.2025 року, (Том № 1, а.с., 136 - 139):
- Дослідження інформації, що характеризує ОСОБА_3 , умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результату оцінки ризиків вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства, свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства. У разі прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, вважаємо доцільним, крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 , додатковий обов`язок, передбачений частиною 3 статті 76 КК України: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
3 урахуванням вимог абзацу двадцятого статті 368 КПК України, пропонуємо, зазначену досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику, прийняти до відома під час винесення рішення про міру кримінальної відповідальності у межах санкції статті інкримінованого кримінального правопорушення.
Суд критично відноситься про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, а тому, - досудова доповідь в рамках даного кримінального провадження, - не враховується.

Вирішення судом питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження:
Заходи забезпечення кримінального провадження в кримінальному провадженні передбачені ст. 131 КПК України.
Так, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. 
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню піддягає виконанню ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно ч. 7 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Згідно ч. 8 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого закцном України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
В матеріалах кримінального провадження міститься ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2023 року в справі № 761/43486/23, провадження № 1 - кс/761/28267/2023, (Том № 2, а.с. 3 - 6), - про накладення арешту на майно:
1.Клопотання прокурора - задовольнити.
2. Накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 19 листопада 2023 року під час огляду місця події (дорожньо-транспортної пригоди) - проїжджої частини в районі будинку АДРЕСА_5 , а саме на: автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , що належить ОСОБА_9 , який проживає: АДРЕСА_6 , та який поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, з забороною відчужувати, розпоряджатися та користуватися зазначеним транспортним засобом.
Суд зазначає, що немає змоги накласти арешт на автомобіль, адже він належить третій особі, окрім того, - жодна із сторін не заявляла такого клопотання, - накласти арешт на авто з метою забезпечення поданих позовів.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступних висновків:
- арешт на майно, який накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2023 року, (справа № 761/43486/23, провадження № 1 - кс/761/28267/2023), а саме, - арешт на автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , що належить ОСОБА_9 , який проживає: АДРЕСА_6 , та який поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, - скасувати, - для вирішення долі речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Окрім того, суд зазначає, що підстав для застосування спеціальної конфіскації в рамках даного кримінального провадження, - немає.
- згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.
Згідно обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, - під час досудового розслідування даного кримінального провадження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , - такий захід забезпечення, як запобіжний захід, - не обирався. 
Під час підготовчого судового засідання, - запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_24 , - не обирався, так як ні сторона обвинувачення (прокурор), ні потерпіла сторона, - не вважали за необхідне обирати запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 .
Отже, - запобіжний захід в даному кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , - станом на час винесення вироку, - не обрано, правових підстав для обрання у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, - немає.

Вирішення судом питання щодо речових доказів по справі:
Вирішення питання щодо речових доказів врегульовано ст. 100 КПК України, так:
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу, при цьому:
- згідно п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертається власнику (законному володільцю);
- згідно п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання;
- згідно п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
В матеріалах кримінального провадження міститься постанова слідчого від 19.11.2023 року, (Том № 2, а.с., 1 - 2), - Про визнання речовим доказом, згідно резолютивної частини якої:
1. Визнати речовим доказом в кримінальному провадженні № 12023110000000982 від 19.11.2023 автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
2. Речові докази, а саме автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - залишити на зберіганні на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Обухівський р-н, м. Миронівка, вул. Соборності, 139.
Також в матеріалах справи міститься електронний носій інформації, - «MicroSD Adapter», (Том № 2, а.с., 30 - 33), на якому міститься аудіовідеозапис слідчого експертименту з свідком ОСОБА_12 , (Том № 2, а.с., 33).
Відповідно, -що стосується долі речових доказів, суд приходить до наступних висновків:
- електронний носій інформації, - «MicroSD Adapter», (Том № 2, а.с., 30 - 33), на якому міститься аудіовідеозапис слідчого експертименту з свідком ОСОБА_12 , (Том № 2, а.с., 33), - зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання, - на підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.
- автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , що належить ОСОБА_9 , який проживає: АДРЕСА_6 , та який поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, - передати володільцю, - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, громадянину України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).
Вирішення судом питання щодо роцесуальних витрат:
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
- Згідно Довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 12023110000000982, - висновок судової експертизи технічного стану транспортного засобу, - № СЕ - 19/111 - 23/63147 - ІТ від 30.11.2023 року, (Том № 2, а.с., 20), - вартість залучення експерта становить 2390 (дві тисячі триста дев`яності) грн. 00 коп.;
- Згідно Довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 12023110000000982, - висновок судової інженерно - трасологічної експертизи, - № СЕ - 19/111 - 23/62798 - ІТ від 15.01.2024 року, (Том № 2, а.с., 27), - вартість залучення експерта становить 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.;
- Згідно Довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 12023110000000982, - висновок судової інженерно - транспортної експертизи, - № СЕ - 19/111 - 24/22143 - ІТ від 15.04.2024 року, (Том № 2, а.с., 70), - вартість залучення експерта становить 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп.
Отже, - загальна сума судових витрат на залучення експерта в рамках даного кримінального провадження становить кошти в розмірі 7690 (сім тисяч шістьсот дев`яносто) грн. 96 коп.
З огляду на вищевказані норми процесуального права та матеріали кримінального провадження в частині витрат на залучення експерта, суд приходить до висновку щодо:
- Стягнути з  ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), - 
- на користь держави кошти в сумі 7690 (сім тисяч шістьсот дев`яносто) грн. 96 коп., -  процесуальних витрат, - витрат на залучення експертів для проведення експертиз. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 23, 24, 51 - 53, 65, 66, 75, 76, ч. 2 ст. 286 КК України, ст.ст. 127 - 129, ст. 131, ст. 170, ст. 173, ч. 1 ст. 369, 370, 371, ч.ч. 2, 3 ст. 373, 374 - 376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення (тяжкого злочину), який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України, - як за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, і призначити йому:
- основне покарання, - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
- додаткове покарання, - у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
Строк відбування основного покарання у виді позбавлення волі  ОСОБА_3 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання (з моменту фактичного затримання).

Заходи забезпечення кримінального провадження:
- Запобіжні заходи:
Запобіжний захід, як вид забезпечення кримінального провадження, (п. 9 ч. 2 ст. 131, ст. 176 КПК України) у відношенні обвинуваченого ОСОБА_3 , - до вступу вироку в законну силу, - не обирати.

Арешт майна:
- арешт на майно, який накладений на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2023 року, (справа № 761/43486/23, провадження № 1 - кс/761/28267/2023), а саме, - арешт на автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , що належить ОСОБА_9 , який проживає: АДРЕСА_6 , та який поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, - скасувати, - для вирішення долі речових доказів в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Цивільні позови:
Уточнений позов ОСОБА_5 (яка діє в інтересах малолітньої дитини, - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ), - до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача, - Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), - про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), -
- на корить ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки місто Київ, громадянки України, паспорт громадянки України (Том № 1, а.с., 21 - 22), серії НОМЕР_10 , виданий 24 вересня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , тел. моб.: НОМЕР_11 ), - 
- яка діє в інтересах малолітньої дитини, - ОСОБА_18 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), -
- кошти в сумі 918 (дев`ятьсот вісімнадяцть тисяч) грн. 00 коп., - в якості відшкодування моральної шкоди, завданої дитині злочином.
Стягувати з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), -
- на корить ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки місто Київ, громадянки України, паспорт громадянки України (Том № 1, а.с., 21 - 22), серії НОМЕР_10 , виданий 24 вересня 2009 року Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , тел. моб.: НОМЕР_11 ), - 
- шкоду, завдану малолітній потерпілій дитині, - ОСОБА_18 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженці місто Кагарлик Обухівського району Київської області, громадянці України, свідоцтво про народження серії НОМЕР_12 , видане 12 червня 2021 року Кагарлицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -
- пов`язані із втратою годувальника дитини в особі батька ОСОБА_8 , - 
- у розмірі 1/4 частини доходу ОСОБА_3 , щомісячно, але, - не меньше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - починаючи з 18.11.2023 року і - до досягнення дитиною повноліття.
В решті позову - відмовити.
Позов ОСОБА_20 до ОСОБА_3 , - про відшкодування шкоди (в порядку ст. 128 КПК України), - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), -
- на користь ОСОБА_20 , ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженки село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_15 , виданий 29 квітня 2002 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, (Том № 1, а.с., 56 - 57), РНОКПП: НОМЕР_16 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), -
- кошти в сумі 50000 (п`ятьсот тисяч) грн. - відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

Речові докази по справі:
- електронний носій інформації, - «MicroSD Adapter», (Том № 2, а.с., 30 - 33), на якому міститься аудіовідеозапис слідчого експертименту з свідком ОСОБА_12 , (Том № 2, а.с., 33), - зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання, - на підставі п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.
- автомобіль марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_13 , що належить ОСОБА_9 , який проживає: АДРЕСА_6 , та який поміщений на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Миронівка, вул. Соборності, 139, - передати володільцю, - ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, громадянину України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).

Процесуальні витрати.
Стягнути з  ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, паспорт громадянина України, ID - картка № НОМЕР_8 , виданий 06.03.2023 року органом 3932, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), - 
- на користь держави кошти в сумі 7690 (сім тисяч шістьсот дев`яносто) грн. 96 коп., -  процесуальних витрат, - витрат на залучення експертів для проведення експертиз. 
Вирок може бути оскаржений до Київського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кагарлицький районний суд Київської області.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку на підставі ч. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право на підставі ч. 6 ст. 366 КПК України отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні. 

Суддя: ОСОБА_1