ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/254/26 Справа № 214/4109/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,
секретар судового засідання Лідовська А.А.,
сторони:
позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року, яке ухвалено суддею Євгушенком О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області повне судове рішення складено 17 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

В травні 2024 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі - АТ «Акцент-Банк», АТ «А-Банк», Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 09 січня 2016 року між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви №б/н, згідно з якою позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 46,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. 
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом в анкеті-заяві. 
Крім того, відповідно до п.п.2.1.1.2.2-2.1.1.2.4 Умов та правил, позичальник надала свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, надавши банку право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. АТ «А-Банк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконало у повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань. У результаті цього станом на 07 квітня 2024 року утворилась заборгованість за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року в загальному розмірі 116 486 грн. 88 коп., що включає: заборгованість за кредитом – 96 246 грн. 31 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом – 20 240 грн. 57 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «А-Банк».
У зв`язку з викладеним просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.01.2016 року, яка станом на 07.04.2024 складає 116 486,88 грн. та судові витрати у розмірі 3 028 грн. 
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявними у справі доказами підтверджується, що відповідачка отримала кредитну картку Банку із встановленим на ній кредитним лімітом, користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про те, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Суд дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір відсотків, оскільки розмір відсоткової ставки погоджений між сторонами. 
Відзив на апеляційну скаргу не наданий. 
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що з 22 грудня 2012 року ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ «А-Банк», правонаступником якого є АТ «А-Банк», зважаючи на те, що 22 грудня 2012 року вона підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.а-bank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі – кредитний договір), що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідно до умов укладеного договору АТ «А-анк» надало останній кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку – кредитна «Універсальна», з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний ліміт встановлено 0 грн.
Безпосередньо в АТ «А-Банк» ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 зі строком дії до вересня 2019 року; № НОМЕР_3 зі строком дії до грудня 2024 року; № НОМЕР_4 зі строком дії до березня 2027 року, що слідує з наданої позивачем довідки.
Таким чином, вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 дійсно є клієнтом АТ «А-Банк», при цьому, наявні між нею та банком фінансово-договірні зобов`язання станом на момент пред`явлення позову є діючими, строк востаннє емітованої АТ «А-Банк» та виданої відповідачеві кредитної картки не сплинув. Свідчення цьому є також надана позивачем виписка з рахунку позичальника, в якій відображені фінансові операції, ініційовані відповідачем.
До пред`явленого позову представником АТ «А-Банк» долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Бнк», розміщених на офіційному веб-сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» (актуальних витягу не можливо встановити з огляду на відсутність дати), Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», виписку по рахунку.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року станом на 07 квітня 2024 року складає 116 486 грн. 88 коп. та включає: заборгованість за кредитом – 96 246 грн. 31 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом – 20 240 грн. 57 коп.
Отже, між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. 
Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, та з урахуванням заперечень відповідача під час розгляду справи, обсягу наявних у справі доказів, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частинами першою та другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У Заяві позичальника від 22 грудня 2012 року відсоткова ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.
В апеляційній скарзі АТ «А-Банк» посилається на те, що підписуючи Анкету-заяву відповідач ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», який міститься в матеріалах даної справи не визнається відповідачем та не містять його підпису, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 грудня 2012 року шляхом підписання Заяви-анкети.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «А-Банк» дотримався вимог, передбачених ч. 2ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
А тому, позовні вимоги банку в частині стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів вважає необґрунтованими та не доведеними банком та погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині.
Щодо заборгованості по тілу кредиту, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги банку у даній частині також підлягають залишенню без задоволення з огляду на наступні встановлені обставини у справі.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Звертаючись до суду з позовом, АТ «А-Банк» посилалось на неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року, укладеним шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Станом на 07 квітня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року складає 116 486 грн. 88 коп. та включає: заборгованість за кредитом – 96 246 грн. 31 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом – 20 240 грн. 57 коп.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачка вказувала, що не оспорює той факт, що 22 грудня 2012 року вона уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір №б/н, однак свої зобов`язання за ним повністю виконала. Факт укладення кредитного договору №б/н 09 січня 2016 року відповідач категорично заперечувала, акцентуючи увагу на відсутності такого договору в матеріалах справи, а відтак заявлений розмір заборгованості вважала безпідставним та недоведеним.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи (а. с. 12 - 21), може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Отже, виписка по картковому рахунку у сукупності з іншими доказами є підтвердженням чи користувався відповідач кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки), якщо користувався, то в якому розмірі, чи здійснював повернення кредитних коштів позивачу, якщо здійснював, то в якому розмірі, та чи не перевищує сума повернутих відповідачем кредитних коштів суму отриманого ним кредиту.
Позивач АТ «А-Банк», при зверненні до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року надав виписку по картці ОСОБА_1 за період з 09.01.2016 до 07.04.2024 за рахунком № НОМЕР_5 . З вказаної виписки вбачається, що транзакції по рахунку відповідача мають місце з 26 серпня 2016 року без вказівки наявності по рахунку до тієї дати будь-яких невиконаних зобов`язань чи облікованого боргу, у тому числі за кредитним договором №б/н від 22 грудня 2012 року чи №б/н від 09 січня 2016 року. При цьому, активне здійснення відповідачем фінансових операцій по рахунку, у тому числі й видаткових, внесення коштів на рахунок, підключення послуг «Розстрочка миттєва» свідчать, що ОСОБА_1 дійсно залишається клієнтом АТ «А-Банк» та має не в повному обсязі виконані зобов`язання.
Разом з тим, ненадання позивачем копії анкети-заяви №б/н від 09 січня 2016 року, виключає можливість дослідження її змісту як на предмет узгодження сторонами умов кредитування, процентної ставки за користування кредитом, так і на предмет того, чи є відображені у виписці по рахунку зобов`язання такими, що мають відношення безпосередньо до кредитного договору №б/н від 09 січня 2016 року. 
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості саме за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року, окрім власного розрахунку заборгованості, виписки по рахунку та копії анкети-заяви №б/н від 22 грудня 2012 року, витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. З прохальної частини позову та долученого до позову клопотання вбачається, що позивач, у разі неявки в судове засідання відповідача, просив провести заочний розгляд справи за відсутності його представника. Отже, АТ «А-Банк» скористалося своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надало до суду належних доказів на підтвердження наявності заборгованості у відповідачки за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року.
Таким чином, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості та виписка по рахунку за відсутності анкети-заяви №б/н від 09 січня 2016 року, на яку посилається позивач в позовній заяві як на свідчення укладення кредитного договору не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та невиконаних зобов`язань саме за кредитним договором №б/н від 09 січня 2016 року.
З огляду на вказане, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 09 січня 2016 року позивачем не доведена та не обґрунтована, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає цілком правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 03 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: