ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65119, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" січня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/4783/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В.,  розглянувши матеріали заяви 
за позовом  фізичної особи-підприємця Хмара Петра Станіславовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-2010"
про стягнення 1472698,68грн

До суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Хмара Петра Станіславовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-2010" про стягнення 1472698,68грн, з яких - 1089760грн основного боргу за договором оренди транспортного засобу з екіпажем від 01.08.2025 № 1/08/2025, 25915,39грн пені, 326928грн штрафу та 30095,29грн 36% річних. Позивач не заперечує розглядати справу в спрощеному провадженні.
Ухвалою від 03.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановлено Відповідачу строк, відповідно до ст. 251, 252 ГПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених обставин, заяви з процесуальних питань (за наявності), належним чином засвідчені копій статутних та реєстраційних документів, заперечень - протягом п`яти днів з отримання відповіді на відзив.
Відповідач отримав ухвалу 03.12.2025 в електронному кабінеті.
04.12.2025, у встановлений строк, відповідач подав відзив, у якому просить зменшити на 90% розмір штрафних санкцій, а саме - пені, штрафу та 36% річних.
05.12.2025 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до ст. 46 ГПК України, якою просить стягнути з відповідача 1471773грн, з яких - 1089760грн основного боргу, 24989,84грн пені, 326928грн штрафу та 30095,29грн 36% річних. Суд приймає зазначену заяву до розгляду, у зв`язку з чим позов розглядається в межах нової ціни позову 1471773грн
09.12.2025 позивач подав відповідь на відзив, якою наполягає на задоволенні позову.
Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

01.08.2025 між фізичною особою підприємцем Хмара Петром Станіславовичем (надалі - Позивач / Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна-2010» (надалі - Відповідач /Орендар), було укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем №1/08/2025 від 01.08.2025 року (надалі - Договір). 
Згідно з п. 1.1. Договору _ «У порядку та на умовах, визначених цим Договором та згідно статті 805 Цивільного Кодексу України, Орендодавець зобов`язується передати Орендареві в строкове платне користування зернозбиральний комбайн/ни з жаткою/ми для збирання урожаю (далі - Техніка), а також зобов`язується забезпечити своїми силами їх управління та технічну експлуатацію під керуванням екіпажу (водія), а Орендар зобов`язується прийняти Техніку Орендодавця та сплачувати Орендодавцеві орендну плату за її використання». 
Згідно з п. 1.2. Договору _ «Управління (керування) Технікою, що передається у користування Орендареві за цим Договором, її технічне обслуговування в процесі експлуатації за цільовим призначенням проводяться екіпажем (водієм) Орендодавця, при чому екіпаж не припиняє трудових відносин із Орендодавцем та не вступає у трудові відносини з Орендарем». 
Відповідно до п. 1.3. Договору _ «Узгоджений перелік техніки (найменування, кількість, рік виробництва та ін.) вказується в Додатку № 1 до договору оренди». 
П. 2.1. Договору передбачено, що «Техніка за цим Договором орендується Орендарем для використання у власній господарській діяльності». 
Згідно з п. 3.1. Договору _ «Техніка з екіпажем надається в оренду терміном до « 20» вересня 2025 року включно з моменту прийняття його за актом приймання-передачі, який підписується Сторонами та скріплюється печатками. Строк оренди може бути продовжений за згодою Сторін, що оформляється відповідною додатковою угодою до цього договору». 
Відповідно до п. 4.2. Договору _ «Остаточний розмір орендної плати за оренду сільськогосподарської техніки вказується в Акт виконаних робіт до договору оренди. Акт виконаних робіт (послуг) оформляється та підписується по закінченню оренди»
Згідно з п. 4.3. Договору _ «Орендна плата сплачується в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця протягом 30 (тридцять) банківських днів з дати підписання Сторонами акту виконаних робіт (послуг) (оренда техніки)». 
За умовами п. 4.5. Договору _ «Загальна вартість даного договору не обмежується та складається із загальної суми проведених Орендарем оплат на підставі підписаних Сторонами актів виконаних робіт (послуг) (оренда техніки) протягом строку дії цього Договору». 
Згідно з п. 5.2. Договору _ «Техніка вважається переданою в оренду з моменту підписання представниками Сторін акту приймання-передачі». 
Відповідно до п. 5.5. Договору _ «Передача Техніки з оренди здійснюється за актом приймання-передачі протягом 3 (трьох) календарних днів після закінчення строку оренди шляхом підписання Сторонами акту приймання- передачі».
Пунктом 12.1. Договору сторони узгодили, що «Договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін та діє до « 31» грудня 2025 року, а в частині проведення розрахунків - до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії».
01.08.2025 року, між ФОП Хмара Петром Станіславовичем та ТОВ «Україна-2010», було укладено Додаток №1 до договору оренди сільськогосподарської техніки (з обслуговуючим персоналом) №1/08/2025 від 01.08.2025 року (надалі - Додаток №1). 
Згідно п.1. Додатку №1 до Договору _ «Перелік сільськогосподарської техніки її державні та заводські номери, технічний стан та вартість на момент передачі: - Комбайн зернозбиральний, реєстраційний № НОМЕР_1 , заводський № НОМЕР_2 , Марка CLAAS LEXION 600, рік випуску 2006, двигун № НОМЕР_3 . 
Відповідно до п.2. Додатку №1 до Договору _ «Строк оренди сільськогосподарської техніки наведеної : з 19.08.2025р. по 20.09.2025 р». Згідно п.3. Додатку №1 до Договору _ «Розмір орендної плати за оренду сільськогосподарської техніки протягом строку оренди наведеного в пункті 2 даного додатку становить: 1 089 760 грн».
01.08.2025 року, між ФОП Хмара Петром Станіславовичем та ТОВ «Україна-2010», було укладено договір оренди транспортного засобу з екіпажем №1/08/2025 від 01.08.2025 року. 
01.08.2025 року, сторонами було укладено Додаток №1 до договору, яким сторонами досягнуто згоди про перелік сільськогосподарської техніки, яка надається в оренду та орієнтовний розмір орендної плати. 
19.08.2025 року, сторонами було складено акт прийому-передачі сільськогосподарської техніки яким ОРЕНДОДАВЕЦЬ передав, а ОРЕНДАР прийняв в тимчасове платне володіння та користування наступну сільськогосподарську техніку. 
20.09.2025 року, сторонами було складено акт прийому-передачі сільськогосподарської техніки яким ОРЕНДАР повернув, а ОРЕНДОДАВЕЦЬ прийняв з тимчасового платного володіння та користування сільськогосподарську техніку. 
20.09.2025 року, за результатами наданих послуг оренди транспортного засобу з екіпажем, між ФОП Хмара П.С. та ТОВ «Україна-2010», було складено акт здачі-прийняття робіт №ОУ-0000435 від 20.09.2025 року, на загальну суму 1 089 760,00 (один мільйон вісімдесят вісім тисяч сімсот шістдесят гривень 00 коп.) без ПДВ. 
Суд враховує, що з 01.04.2023 поняття «банківський день» в Україні не використовується у зв`язку з прийняттям постанови Правління Національного банку України від 16.09.2021 № 93 «Про запровадження міжнародного стандарту ISO 20022 у платіжній інфраструктурі України».
Отже, з 1 квітня 2023 року в Україні система переказів функціонує на базі міжнародного стандарту ISO 20022, що означає, що здійснювати міжбанківські платіжні операції можна в будь-який час, не чекаючи ранку чи закінчення вихідних (четверта версія Системи електронних платежів НБУ - СЕП-4). Після запровадження СЕП-4 (після 01.04.2023), в Україні скасовано поняття "банківський день", тобто міжбанківські перекази можуть бути отримані навіть у вихідні чи святкові дні, ввечері та вночі. Попередня версія СЕП надсилала банківські платежі, здійснені ввечері, на ранок наступного дня, а у вихідні - в перший робочий день.
З урахуванням вимог п. 4.3. Договору, кінцевий строк оплати за актом здачі-прийняття робіт №ОУ-0000435 від 20.09.2025 року є 20.10.2025 року. 
Проте, свої зобов`язання щодо оплати, Відповідачем не виконано, що стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою.
Відповідач доказів сплати 1089760грн основного боргу не надав, тому позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню.
Тобто з 21.10.2025 почалось прострочення оплати відповідачем.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п. 8.5. Договору _ «У випадку невиконання Орендарем зобов`язань щодо оплати оренди у відповідності до умов цього Договору, Орендар, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Орендодавця компенсаційний платіж в розмірі 36,00% річних, які нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, Сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені)». 
У зв`язку з простроченням оплати позивач просить стягнути 30095,29грн 36% річних, нарахованих за період з 01.11.2025 по 28.11.2025.
Суд враховує, що не має права виходити за межі періоду, в який на думку позивача мало місце прострочення сплати відповідача.
Перевіривши розрахунок 36% річних, суд дійшов висновку, що він здійснений позивачем правильно, тому позовні вимоги про стягнення 30095,29грн 36% річних є обгрунтованими.
Згідно з п. 8.3. Договору _ «У випадку порушення Орендарем строків оплати оренди Орендар сплачує Орендодавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла за період на який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати». 
Відповідно до п. 8.4. Договору _ «У випадку порушення Орендарем строків оплати оренди більше 30 (тридцяти) днів Орендар сплачує Орендодавцеві штраф у розмірі 30 (тридцяти) відсотків від загальної суми боргу». 
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Позивач просить стягнути 24989,84грн пені за період з 03.11.2025 по 29.11.2025 та 326928грн штрафу.
Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку, що він здійснений правильно і позовні вимоги про стягнення 24989,84грн пені та 326928грн штрафу є обгрунтованими.
Щодо клопотання відповідача про зменшення на 90% штрафних санкцій, а саме - пені, штрафу та 36% річних, то суд зазначає наступне.
По-перше, як слідує із ст. 549 ЦК України штрафними санкціями є штраф, пеня, неустойка. 
Тобто, проценти річних не належать до штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
При цьому, суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 (п. 137) зазначила, що "для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
138. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
139. Водночас закріплений законодавцем у статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
140. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).
141. Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки [див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 серпня 2021 року у справі № 911/378/17 (911/2223/20)].
142. При вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суду також належить брати до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним усіх можливих заходів до виконання зобов`язання (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 910/11733/18, від 04 червня 2019 року у справі № 904/3551/18).
143. Також суду необхідно зважати на співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі № 904/2847/19).
144. Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
145. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
146. Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та в статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20).
147. Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд із цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
148. У питаннях визначення підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (див. постанови від 11 липня 2023 року у справі № 914/3231/16, від 10 серпня2023 року у справі № 910/8725/22, від 26 вересня 2023 року у справі № 910/22026/21, від 02 листопада 2023 року у справі № 910/13000/22, від 07 листопада 2023 року у справі № 924/215/23, від 09 листопада 2023 року у справі № 902/919/22).
149. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права (див. постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22)".
В постанові Верховного Суду від 08.02.2024 у справі № 916/2266/22 зазначено, що "як свідчить судова практика, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21 тощо).
Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
Отже, чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір, і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду".
Відповідач посилається на те, що «не має наміру ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань а, навпаки, - здійснює дії направлені на організацію та створення умов для подальшого виконання своїх зобов`язань, шляхом покращення фінансового стану Підприємтва. На підтвердження вищенаведеного повідомляє, що ТОВ «Україна-2010» в 2025 році посіяно культури зернові на зернобобові на посівній площі 1 872,90 га: пшениця на посівній площі 1 259,30 га; ячмінь на посівній площі 609,00 га; ячмінь ярий на посівній площі 4,00 га; культури технічні на посівній площі 1 787,10 га: ріпак озимий на посівній площі 997,70 га; кольза на посівній площі 789,40 га, на підтвердження чого надаємо Звіт про посівні площі сільскогосподарських культур під урожай 2025 року. До того ж, ТОВ «Україна-2010» відноситься до переліку підприємств критичної інфраструктури та є важливими для функціонування економіки України. Основним видом діяльності Відповідача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. На даний час фінансове становище ТОВ «Україна-2010» є нестабільним, однак Підприємство продовжує здійснювати господарську діяльність та надає робочі місця, виплачує заробітну плату, не зважаючи на те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації багато підприємств були вимушені взагалі зупинити свою господарську діяльність. 
На час воєнного стану працівники Підприємства забезпечені правом на бронювання (відстрочку) від мобілізації задля забезпечення його безперервного функціонування. На підтвердження вищенаведеного надаємо штатний розпис ТОВ «Україна-2010», відомість розрахунків по заробітній платі а також витяг щодо заброньованих працівників Підприємства. 
З урахуванням зазначеного вище та інтересів сторін, просимо Суд врахувати: поведінку ТОВ «Україна-2010» направлену на поліпшення фінансового положення Підприємства, з метою належного виконання взятих на себе зобов`язань; скрутний матеріальний стан Відповідача; введення воєнного стану в Україні, що негативно впливає на господарську діяльність Відповідача. Крім того, зазначаємо, що у ситуації яка склалась, навіть невелике зменшення судом розміру штрафних санкцій буде відігравати значну роль для подальшої господарської діяльності Підприємства».
З огляду на викладене та на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання; виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, беручи до уваги кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії російської федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, суд, користуючись правом, наданим положеннями чинного законодавства, дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення належної до сплати суми штрафу та пені на 90 %, що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.
Отже, з відповідача підлягає стягненню 2498,98грн пені та 32692,80грн штрафу.
Щодо зменшення процентів річних, то суд враховує наступне.Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зазначила, що «Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
110. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що у справі № 902/417/18 зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшити розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави для такого зменшення процентів річних суд повинен установлювати в кожному конкретному випадку.
111. Законодавство не містить переліку підстав для зменшення процентів річних. Такими підставами можуть бути, зокрема, дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу, а також інші підстави, підтверджені конкретними обставинами справи.
112. Заявляти про наявність підстав для зменшення процентів річних та доводити, що вони підтверджуються конкретними обставинами справи, має саме боржник, а суд з огляду на наявні в матеріалах справи докази має надати оцінку обґрунтованості таких доводів та вирішити питання про можливість зменшення процентів річних.
113. Також при вирішенні питання про зменшення процентів річних суд має враховувати принципи розумності, справедливості, пропорційності та дотримуватись балансу між інтересами боржника і кредитора.
114. До того ж у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
115. З огляду на зазначені правові висновки Верховного Суду та наведені в цій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, враховуючи правову природу процентів річних як визначеної законом плати боржника за користування грошовими коштами кредитора, їх розмір може бути зменшено.
116. При цьому суд при визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми.
117. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому зменшення судом процентів річних можливе лише до такого розміру, тобто не менше ніж три проценти річних.
118. Відтак розмір процентів річних, який становить законодавчо встановлений розмір трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом»
В даній справі № 916/4783/25, яка розглядається, сторони в договорі передбачили розмір річних 36%, тобто більше ніж законодавчо встановлений ст. 625 ЦК України розмір 3%. Тобто суд має право зменшити розмір річних до 3%.
Але, з огляду на викладене, враховуючи, що зменшення річних є правом, а не обов`язком суду, та враховуючи те, що суд вже зменшив пеню і штраф, то суд вважає розмір річних пропорційним розміру боргу і відмовляє в клопотанні відповідача про зменшення розміру річних. 
Позивач надав суду докази сплати 17673грн судового збору.
Але, позивач просив стягнути з відповідача 1471773грн, тому враховуючи, що позов подано через підсистему Електронний суд, то він мав сплатити 17661,28грн судового збору.
Витрати позивача зі сплати 17661,28грн судового збору покладаються на відповідача, оскільки суд визнав вимоги позивача обгрунтованими, але скористався своїм правом і зменшив розмір штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги частково.
На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 129, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна-2010" (код 30504160, смт. Овідіополь Одеської області, вул. Є. Колісниченка 140) на користь фізичної особи-підприємця Хмара Петра Станіславовича (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) 1089760грн основного боргу, 2498,98грн пені, 32692,80грн штрафу, 30095,29грн 36% річних та 17661,28грн судового збору.
4. В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 19 січня 2026 р.

Суддя В.В. Литвинова