ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2025 року	Львів	Справа № 300/4304/25 пров. № А/857/39273/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року (судді Микитюка Р.В., ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі №300/4304/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ), 19.06.2025 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Донецькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі також - третя особа, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.06.2025 за №091630024468; зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 24.08.2000 по 30.09.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.03.2001, з 01.10.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2004 по 31.03.2004, з 01.06.2004 по 31.12.2004, з 01.02.2005 по 31.12.2005, з 01.02.2006 по 30.09.2006, з 01.10.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 31.03.2007, з 01.07.2007 по 30.09.2007, з 01.10.2007 по 31.12.2007, а також призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 27.05.2025 - з дня звернення за пенсією.
Оскаржуваним рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року позов задоволено.   
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, подано апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що у зв`язку з тим, що за спірні періоди здійснення підприємницької діяльності позивачем не сплачено внески до Пенсійного фонду України та взагалі відсутні відомості у довідці Форми ОК-5, в Головного управління відсутні правові підстави для врахування таких періодів роботи до страхового стажу, а також для врахування заробітку за ці періоди. Таким чином, відповідач вважає, що спірне рішення від 04.06.2025 №091630024468 прийнято Головним управлінням правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, тому не підлягає скасуванню.
Сторони своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість Рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , відповідно до відомостей паспорта громадянина України, який міститься у матеріалах справи, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
27.05.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії по віку (а.с. 14).
Після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів ГУ ПФУ в Донецькій області згідно рішення від 04.06.2025 за №091630024468 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Так, у вказаному рішенні вказано, що страховий стаж позивача становить 31 рік 14 днів. Також відмічено, що до страхового стажу не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності згідно патенту № НОМЕР_1 з 01.07.2004 по 31.10.2004, згідно патенту № НОМЕР_2 з 01.11.2004 по 31.12.2004, згідно патенту № НОМЕР_3 з 01.02.2005 по 31.03.2005, згідно патенту № НОМЕР_4 з 01.04.2005 по 30.06.2005, згідно патенту № НОМЕР_5 з 01.07.2005 по 30.09.2005, згідно патенту № НОМЕР_6 з 01.10.2005 по 31.12.2005, згідно патенту № НОМЕР_7 з 01.02.2006 по 31.03.2006, оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб про сплату страхових внесків (а.с. 15).
Вважаючи таку відмову пенсійного органу у призначенні пенсії протиправною та необґрунтованою, позивач звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Умови призначення пенсії за віком, зокрема вік та необхідний страховий стаж передбачено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, вказаною статтею передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
Як слідує із матеріалів справи, вік позивача в даному випадку не є спірним, а спірним є кількість здобутого позивачем страхового стажу.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV, передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно підпункту 1 пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Тобто, після 01.07.2000 необхідною передумовою для зарахування фізичній особі-підприємцю страхового стажу є підтвердження сплати страхових внесків за відповідний період.
Окрім того, згідно з Порядком №22-1, для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, а за період роботи починаючи з 01.01.2004 – за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з Порядком №637, за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, до трудового стажу зараховується – час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці за період до 1 травня 1993, а також, час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства.
Зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців періоди проведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. – на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності. Або довідки, виданої податковою інспекцією про перебування на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку.
Згідно пункту 2.1 Порядку 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності (крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування), з 01.07.2000 підтверджується – довідкою з бази даних Реєстру застрахованих осіб (форма ОК-5). Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004   - довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі №414/1864/16-а.
Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сам лише факт сплати за такий період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (єдиного соціального внеску) незалежно від їх розміру.
На підставі аналізу наведених правових норм, суд дійшов зазначає, що до страхового стажу включаються періоди здійснення особою підприємницької діяльності, зокрема, за таких умов: - з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб- підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; сплатою фіксованого податку (патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян); спеціальним торговим патентом; свідоцтвом про сплату єдиного податку; довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; а з 01 липня 2000 - додатково лише за умови сплати страхових внесків; - з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Окрім цього, відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страхові внески – це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Також суд зауважує, що діючим в 2000-2010 роках Законом України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» від 13.02.1998 №129/98-ВР було передбачено перерахування 10% від суми фіксованого податку до Пенсійного фонду, а 90% - до місцевого бюджету.
Наказом Міністерства фінансів України №233 від 10.11.1998, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.11.1998 за №741/3181 «Про затвердження Порядку перерахування до Пенсійного фонду України 10 відсотків від сум фіксованого податку, що надходять до відповідних місцевих бюджетів» був визначений механізм відрахування коштів до Пенсійного фонду України від сум фіксованого податку.
Таким чином, отримання особою доходу передбачає сплату відповідних податків, при цьому адмініструє сплату податків відповідний податковий орган.
Адміністрування сплати страхових внесків (єдиного внеску) так само покладено на відповідний державний орган. Особа не може нести відповідальність за наповнення Реєстру застрахованих осіб.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач не може бути позбавлена права на зарахування до страхового стажу періоду зайняття нею підприємницькою діяльністю протягом, зокрема, 2000-2007 років, у зв`язку із відсутністю в контролюючих органів відповідних відомостей, що не залежать від волі позивачки та не можуть ставитись їй у вину.
В той же час, суд також звертає увагу, що згідно з пунктом 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону такий період включається за наявності додаткової умови - сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Так, судом з матеріалів справи встановлено, що позивач протягом, зокрема, 2000-2008 років здійснювала підприємницьку діяльність та була зареєстрована фізичною особою-підприємцем.
При цьому, період перебування ОСОБА_1 на обліку, як фізичної особи-підприємця у вказаний період пенсійним органом не заперечується та підтверджено у листі від 29.10.2024 №8873-7478/Д-02/8-0900/24 (а.с. 20-21).
Окрім цього, судом встановлено сплату ОСОБА_1 страхових внесків, що підтверджується наступними доказами: 1) патентами №029524 з 01.06.2004 по 30.06.2004 (а.с. 27), патент № НОМЕР_1 з 01.07.2004 по 31.10.2004 (зв. ст. а.с. 27), патент № НОМЕР_2 з 01.11.2004 по 31.12.2004 (а.с. 28), патент № НОМЕР_3 з 01.02.2005 по 31.03.2005 (зв. ст. а.с. 28), патент № НОМЕР_4 з 01.04.2005 по 30.06.2005 (а.с. 29), патент № НОМЕР_5 з 01.07.2005 по 30.09.2005 (зв. ст. а.с. 29), патент № НОМЕР_6 з 01.10.2005 по 31.12.2005 (а.с. 30), патент № НОМЕР_7 з 01.02.2006 по 31.03.2006 (зв. ст. а.с. 30), якими підтверджується сплата внесків за періоди 01.06.2004 по 31.12.2004, з 01.02.2005 по 31.12.2005, з 01.02.2006 по 30.09.2006; 2) листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 29.10.2024 №8873-7478/Д-02/8-0900/24 (а.с. 20-21), наданого у відповідь на заяву від 01.10.2024 (а.с. 18-19). Так, у вказаному листі пенсійний орган підтвердив, що за даними підсистеми обліку сплати страхових внесків по ОСОБА_1 наявна наступна інформація: за період з 01.01.2004 по 01.01.2008 роки до бюджету Пенсійного фонду України від ОСОБА_1 як підприємця надійшло страхових внесків, як частина фіксованого податку (10%), на загальну суму 191,02 грн, а саме: 07.06.2004 – 35,03 грн, 25.04.2005 – 15,00 грн, 04.07.2005 – 15,00 грн, 07.10.2005 – 15,00 грн, 01.02.2006 – 10,00 грн, 17.03.2006 – 15,99 грн, 14.07.2006 – 15,00 грн, 06.10.2006 – 15,00 грн, 09.02.2007 – 10,00 грн, 13.04.2007 – 15,00 грн, 10.07.2007 – 15,00 грн, 04.10.2007 – 15,00 грн.; 3) одержаним пенсійним органом в квітні 2004 року розрахунком авансових сум страхових внесків за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2004 року, тобто за періоди з 01.04.2004 по 31.12.2004 (а.с. 23); 4) квитанцією №4688231 від 23.12.2010 в призначенні платежу якої міститься інформація про сплату за десять місяців 2010 року (які зараховані до стажу) та за 2005 рік. Отримувачем вказано Пенсійний фонд (а.с. 23); 5) квитанцією №134 від 03.07.2000, в якій міститься інформація про сплату за 7-9 місяці 2000 року (липень, серпень, вересень 2000 року) (зв. ст. а.с. 24). При цьому, суд звертає увагу, що згідно розрахунку стажу позивача (а.с. 16), зарахованим є тільки період з 01.07.2000 по 23.08.2000, а період з 24.08.2000 по 30.09.2000 чомусь не зарахований; 6) квитанцією №0918/50012 від 16.11.2000, в якій міститься інформація про сплату за жовтень, листопад, грудень 2000 року (з 01.10.2000 по 31.12.2000) (а.с. 25); 7) квитанцією №1418/50057 від 11.01.2001, в якій міститься інформація про сплату за січень, лютий, березень 2001 року (з 01.01.2001 по 31.03.2001) (а.с. 25); 8) квитанцією №113 від 10.10.2001, в якій міститься інформація про сплату за жовтень, листопад, грудень 2001 року (з 01.10.2001 по 31.12.2001) (зв. ст. а.с. 25); 9) квитанцією №32243 від 21.01.2004, в якій міститься інформація про сплату за січень, лютий, березень 2004 року (з 01.01.2004 по 31.03.2004) (зв. ст. а.с. 26); 10) квитанцією №45.008.1/49 від 04.10.2006, в якій міститься інформація про сплату за четвертий квартал 2006 року (з 01.10.2006 по 31.12.2006) (а.с. 32); 11) квитанцією №482К_0001 від 08.02.2007, в якій міститься інформація про сплату за лютий і березень 2007 року (з 01.02.2007 по 31.03.2007) (а.с. 32); 12) квитанцією №4В0К_0007 від 06.07.2007, в якій міститься інформація про сплату за третій квартал 2007 року (з 01.07.2007 по 30.09.2007) (зв. ст. а.с. 32); 13) квитанцією №4В0К_0049 від 02.10.2007, в якій міститься інформація про сплату за четвертий квартал 2007 року (з 01.10.2007 по 31.12.2007) (а.с. 33) та актом перевірки податкового органу від 21.12.2010, в якому встановлено сплату мною фіксованого податку (в складі якого мною як фізичною особою-підприємцем сплачено єдиний соціальний внесок (ЄСВ)), в тому числі за четвертий квартал 2007 року (з 01.10.2007 по 31.12.2007) (а.с. 36-38); 14) листом ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 01.12.2020 №6052/10/09-19-04-15-30, в якому констатовано, що ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_8 ) перебувала на податковому обліку у статусі фізичної особи - підприємця з 25.02.2000 по 28.01.2011, з 29.09.2017 по 18.12.2020. Відповідно до інформаційних баз даних, наявних в ГУ ДПС в Івано- Франківській області ФОП ОСОБА_1 в періоді з 01.01.2000 по 31.12.2003 здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування, чистий дохід у 2000 році склав 49 грн., у 2001 році -64 грн., у 2002 році-173 грн., у 2003 році - 122 грн (а.с. 40).
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено факт зайняття нею підприємницькою діяльністю у спірні періоди, а тому такі періоди, зокрема з 24.08.2000 по 30.09.2000, з 01.10.2000 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.03.2001, з 01.10.2001 по 31.12.2001, з 01.01.2004 по 31.03.2004, з 01.06.2004 по 31.12.2004, з 01.02.2005 по 31.12.2005, з 01.02.2006 по 30.09.2006, з 01.10.2006 по 31.12.2006, з 01.02.2007 по 31.03.2007, з 01.07.2007 по 30.09.2007, з 01.10.2007 по 31.12.2007 мають бути зараховані до загального страхового стажу позивача.
При цьому, суд зауважує, що після зарахування вказаних періодів, загальний страховий стаж позивача становитиме понад необхідних 32 роки.
Із урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим доводи позивача щодо протиправного характеру рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04.06.2025 за №091630024468 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу, у зв`язку із чим дане рішення підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене та з огляду на встановлені у справі обставини щодо подання позивачем пенсійному органу разом із заявою від 27.05.2025 всіх необхідних документів, при наявності всіх встановлених законодавством умов для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком (страховий стаж позивача складає більше необхідних 32 років та досягнення пенсійного віку), суд дійшов висновку про те, що позивач не може бути позбавленою гарантованого Державою Україна пенсійного забезпечення, а тому, на думку суду, остання має право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Так, умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пільгової пенсії визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про призначення пенсії. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити або відмовити в такому призначенні, однак виключно у тому випадку, коли для цього є законні підстави. За законом в спірних правовідносинах у відповідача немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.
На переконання суду, за наявності формальних підстав для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
З системного аналізу вищезазначених норм слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача.
Так, Верховним Судом у справі №580/1617/19 зазначено, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим ст. 45 Закону №1058-VI, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Суд зауважує, що оскільки у разі настання визначених законодавством умов, пенсійний орган зобов`язаний до вчинення конкретних дій – розглянути заяву особи у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. ПФУ не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд – розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у даному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, а підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у такий належний спосіб: визнання рішення від 04.06.2025 за №091630024468 протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зарахувати позивачу спірні періоди здійснення підприємницької діяльності до загального страхового стажу, а також призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 27.05.2025 з дня звернення за пенсією, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановою Верховного Суду від від 26.10.2022 у справі №640/25128/19, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2025 року у справі №300/4304/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено  16.12.25