Харківський окружний адміністративний суд  61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710  	
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків 
04.02.2026 р. справа №520/33522/25 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденко А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом
 	Міністерства юстиції України (далі за текстом - позивач, заявник)	
до 	Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку«МОСКОВСЬКИЙ-131Г» (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)	
про	припинення юридичної особи,	
встановив:
Суб`єкт владних повноважень у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про припинення діяльності юридичної особи – ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» (код ЄДРПОУ: 43567214, керівник – Мирошниченко Галина Леонідівна, місцезнаходження: просп. Героїв Харкова (згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – просп. Московський), буд. 131-Г, м. Харків, Харківська область, 61001).
Аргументуючи цю вимогу зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» у найменуванні юридичних осіб забороняється використання символіки російської імперської політики. Згідно з п. 3, 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.03.2023р. № 3005-IX «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» (далі за текстом - Закон №3005-ІХ) юридичні особи зобов`язані привести свої установчі документи, найменування та/або символіку у відповідність із вимогами цього Закону, а в разі невиконання їх діяльність підлягає забороні в установленому порядку. Оскільки найменування відповідача містить заборонену символіку російської імперської політики, то це є підставою для припинення діяльності зазначеної юридичної особи у судовому порядку.
Відповідач про розгляд справи був сповіщений належно та завчасно, але правом на подачу відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не скористався.
Оскільки одержані судом докази із достатньою повнотою та всебічністю висвітлюють обставини спірних правовідносин, які достеменно відомі учасникам спору; визначені процесуальним законом строки подачі процесуальних документів збігли і сторони не заявили ані про намір на подачу відповідних процесуальних документів, ані про існування нездоланних перешкод у реалізації такого наміру; незмінне завдання адміністративного судочинства згідно з ч.1 ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України полягає саме у захисті прав приватної особи від незаконних управлінських волевиявлень суб”єкта владних повноважень, то спір підлягає вирішенню на підставі наявних у справі доказів.
Тож суд, вивчив доводи усіх наявних у справі процесуальних документів, повно виконав процесуальний обов`язок зі збору доказів, дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв”язку, проаналізував зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, перевірив обгрунтованість доводів наявних у справі процесуальних документів приєднаними до справи доказами і вирішуючи спір по суті, виходить з таких підстав та мотивів.
Установлені судом обставини спору полягають у наступному.
Відповідач пройшов передбачену законом процедуру державної реєстрації; 16.03.2020р. набув правового статусу юридичної особи приватного права; значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом - 43567214; керівником відповідача указано - Мирошниченко Галину Леонідівну; місцезнаходженням відповідача указано - просп. Героїв Харкова (колишнє найменування об’’єкту топоніміки - просп. Московський), буд. 131-Г, м. Харків, Харківська область, 61001).
За твердженням суб”єкта владних повноважень найменування юридичної особи – ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» не відповідає вимогам ч.5 ст. 16 Закону України від 15.05.2003р. №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» та п. 3, 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.03.2023р. № 3005-IX «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії».
Комісією з питань дотримання Законів України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» (далі за текстом – Комісія) було проведено правову експертизу на відповідність найменування відповідача вимогам Закону України від 21.03.2023р. № 3005-IX «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» та призначено на 28.11.2025 засідання Комісії, відомості про що опубліковано на офіційному вебсайті Мін`юсту.
Відповідно до пункту 18 Порядку прийняття рішень щодо невідповідності діяльності, найменування та/або символіки юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, громадського об`єднання, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, вимогам Законів України “Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки”, “Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії” (затверджений постановою КМУ від 27.05.2015р. №354; далі за текстом – Порядок №354) Комісія під час правової експертизи бере до уваги повідомлення об`єкта правової експертизи про наявні об`єктивні причини неможливості виконання ним вимог Закону № 3005-IX та про вжиті заходи, спрямовані на виконання вимог Закону № 3005-IX, а такі дані визначаються у правовому висновку.
Листом від 08.07.2025р. № 96664/19.2.2/33-25 суб`єкт владних повноважень звертався до відповідача з приводу надання пояснень щодо причин неприведення ОБ`ЄДНАННЯМ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» свого найменування у відповідність до вимог Закону № 3005-IX протягом місяця з дня набрання ним чинності.
Даний лист було повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
За твердженням суб”єкта владних повноважень станом на 28.11.2025 об`єктом правової експертизи не було вжито заходів, спрямованих на виконання вимог Закону № 3005-IX.
Комісією були взяті до уваги роз`яснення стосовно належності найменувань юридичних осіб, які містять слова «Росія» та «Москва» або похідні від них слова, до символіки російської імперської політики, надіслане листом Українського інституту національної пам`яті від 11.07.2024 № 1951/2.2-07-24 (вх. № 120796-11-24 від 12.07.2024).
Відповідно до Положення про Український інститут національної пам`яті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 684 (далі за текстом – Положення №684), Український інститут національної пам`яті (далі за текстом - Інститут) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра культури і який реалізує державну політику у сфері відновлення та збереження національної пам`яті Українського народу.
Підпунктами 17-1, 17-2 пункту 4 Положення №684 встановлено, що Інститут національної пам`яті, зокрема, збирає, узагальнює та оприлюднює інформацію про злочини (репресивні заходи) російської імперської політики проти Українського народу; надає роз`яснення та рекомендації щодо реалізації норм Закону № 3005-IX. 
За результатами правової експертизи Комісією встановлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності юридичної особи ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» є: 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (основний).
Найменування об`єкта правової експертизи не відповідає частині другій статті 4 Закону № 3005-IX, оскільки відповідно до роз`яснення стосовно належності найменувань юридичних осіб, які містять слова «Росія» та «Москва» або похідні від них слова, до символіки російської імперської політики, надісланого листом Українського інституту національної пам`яті від 11.07.2024 № 1951/2.2-07-24 (вх. № 120796-11-24 від 12.07.2024 року), назви юридичних осіб, яким присвоєно, зокрема, назву (слово) «Москва» – назву російського міста, столиці держави-агресора Російської Федерації (або географічного об`єкта, гідроніму Москва – назву однойменної річки в Російській Федерації) або похідні від нього назви (слова), відповідно до підпункту «є» пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 3005-IX належать до символіки російської імперської політики, що є порушенням вимог вказаного Закону № 3005-IX.
За твердженнями суб`єкта владних повноважень назва об`єкта правової експертизи (Відповідача) містить символіку російської імперської політики в розумінні Закону № 3005-IX.
Комісією було складено правовий висновок від 28.11.2025 № 16 «Про невідповідність найменування вимогам Закону України «Про засудження та заборону російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» (далі за текстом - Правовий висновок).
03.12.2025р. суб”єктом владних повноважень було видано наказ № 3340/5 «Про затвердження Правового висновку Комісії з питань дотримання Законів України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії», яким на виконання вимог пункту 20 Порядку № 354: 1) затверджено Правовий висновок Комісії з питань дотримання Законів України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» від 28.11.2025 № 16 «Про невідповідність найменування вимогам Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г»; 2) визнано, що найменування ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» не відповідає частині другій статті 4 Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії».
За твердженням суб”єкта владних повноважень відповідно до Правового висновку Комісії від 28.11.2025 №16, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.12.2025 №3340/5, найменування об`єкта правової експертизи – ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» містить символіку російської імперської політики, що свідчить про порушення відповідачем вимог Закону № 3005-IX.
Доказів оскарження або втрати юридичної сили Правовим висновком та наказом Міністерства юстиції України від 03.12.2025 № 3340/5 матеріали справи не містять.
Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин, відповідності реально вчиненого управлінського волевиявлення суб”єкта владних повноважень вимогам ч.2 ст.2 КАС України, порушення заявленою суб”єктом владних повноважень вимогою прав та охоронюваних законом інтересів відповідача як учасника суспільних відносин, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.
У розумінні п.7 ч.1 ст.4 КАС України позивач є суб”єктом владних повноважень.
Тому на відносини з реалізації позивачем наданих законом повноважень поширюється дія ч.2 ст.19 Конституції України, де указано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Також на відносини з реалізації позивачем наданих законом повноважень поширюється і дія ч.2 ст.2 КАС України, згідно з якою у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Наведене тлумачення змісту перелічених норм права є цілком релевантним правовому висновку постанови Верховного Суду від 09.05.2024р. у справі №580/3690/23, де указано, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу засудження російської імперської політики в Україні, заборони пропаганди її символіки та встановлює порядок ліквідації символіки російської імперської політики визначає Закон №3005-ХІ.
Пунктом «є» частини 4 статті 2 Закону №3005-IX, визначено, що символіка російської імперської політики - символіка, що включає, зокрема, назви підприємств, установ, організацій на території України, яким присвоєні імена або псевдоніми осіб, які відповідають критеріям, встановленим підпунктами «в» і «г» цього пункту.
Пунктом «г» частини 4 статті 2 Закону №3005-IX визначено, що символіка російської імперської політики - символіка, що включає зображення, пам`ятники, пам`ятні знаки, написи, присвячені особам, які публічно, у тому числі в медіа, у літературних та інших мистецьких творах, підтримували, глорифікували або виправдовували російську імперську політику, закликали до русифікації чи українофобії.
Частиною першої статті 3 Закону № 3005-IX встановлено, що російська імперська політика визнається злочинною та засуджується.
Відповідно до статті 4 Закону №3005-IX, пропаганда російської імперської політики та її символіки забороняється. Присвоєння географічним об`єктам, юридичним особам та об`єктам права власності назв, що глорифікують, увічнюють, пропагують або містять символіку російської імперської політики, а також держави-терориста (держави-агресора) або її визначні, пам`ятні, історичні та культурні місця, населені пункти, дати, події, забороняється.
Пунктами 3, 4 статті 8 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3005-IX передбачено, що юридичні особи, політичні партії, інші об`єднання громадян, зареєстровані на день набрання чинності цим Законом, у разі недодержання вимог цього Закону зобов`язані протягом одного місяця з дня набрання чинності цим Законом привести свої установчі документи, найменування та/або символіку у відповідність із цим Законом.
У разі недодержання вимог цього Закону юридичними особами, політичними партіями, іншими об`єднаннями громадян, зазначеними у пункті 3 цієї статті, їхня діяльність підлягає забороні у встановленому законом порядку, крім випадків, якщо юридичними особами, політичними партіями, іншими об`єднаннями громадян вжито заходів для додержання вимог цього Закону, а неможливість державної реєстрації змін до установчих документів, пов`язаних з приведенням їх у відповідність із цим Законом, зумовлена об`єктивними причинами.
Згідно пункту 1 Положення про Міністерство юстиції України» (затверджене постановою КМУ від 02.07.2014р. №228) Міністерство юстиції України (далі за текстом - Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну правову політику, державну політику з питань, зокрема, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб підприємців.
Пунктом 18-14 Положення передбачено, що саме на Мінюст покладено завдання по прийняттю рішення щодо невідповідності діяльності, найменування та/або символіки юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їх символіки» та/або Закону України «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії».
Законодавством передбачена процедура встановлення невідповідності найменування юридичної особи вимогам Закону №3005-IX, що передує зверненню Мін`юсту до суду із вимогами про заборону її діяльності.
Пунктом 3 Порядку №354 визначено, що Мін`юст безпосередньо або через територіальні органи забезпечує постійний моніторинг відповідності найменування та/або символіки, матеріалів реєстраційної справи юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Законів.
Підставою проведення правової експертизи, згідно пункту 4 Порядку №354, може бути ініціатива Мін`юсту.
Пунктом 7 Порядку №354 передбачено, що для проведення правової експертизи щодо невідповідності діяльності, найменування та/або символіки юридичної особи, політичної партії, її обласної, міської, районної організації або іншого структурного утворення, передбаченого статутом політичної партії, іншого об`єднання громадян вимогам Законів утворюється Комісія з питань дотримання Законів України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», «Про засудження та заборону пропаганди російської імперської політики в Україні і деколонізацію топонімії» (далі - Комісія). Комісія є постійно діючим колегіальним консультативно-дорадчим органом при Мін`юсті, склад та положення якої затверджуються наказом Мін`юсту.
У ході судового розгляду справи судом встановлено, що Комісією було проведено правову експертизу найменування відповідача на відповідність вимогам Закону України № 3005-ІХ. 
У встановлений 10-денний термін відповідач не усунув порушення, в результаті чого проведено правову експертизу на відповідність найменування відповідача вимогам Закону №3005-ІХ.
За наслідками проведеної правової експертизи на відповідність найменування відповідача вимогам Закону №3005-IX Комісією складено Правовий висновок, а суб`єктом владних повноважень було видано наказ Міністерства юстиції України від 03.12.2025 № 3340/5.
Доказів втрати цими правовими актами індивідуальної дії юридичної сили судом у ході розгляду справи за власною ініціативою відповідно до ч.4 ст.9 КАС України не виявлено. Доказів існування джерел здобуття таких доказів не відшукано.
Тож, суб”єкт владних повноважень у межах спірних правовідносин дотримався законодавчо визначеної процедури щодо встановлення невідповідності найменування юридичної особи-відповідача вимогам Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» шляхом проведення правової експертизи та затвердження її результатів.
У ході розгляду справи судом не було встановлено наявності об`єктивних причин, які завадили відповідачу здійснити державну реєстрацію змін до установчих документів, пов`язаних з приведенням їх у відповідність із цим Законом.
Таким чином, судом встановлено порушення відповідачем вимог Закону № 3005-IX, у зв`язку із не приведення свого найменування у відповідність до вимог чинного національного закону України.
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) суб`єкта владних повноважень викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений, насамперед, на суб`єкта владних повноважень шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи, що між тим, у силу правових висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21 не виключає ані визначеного ч.1 ст.77 КАС України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, ані використання судом стандартів доказування згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, адже реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути кваліфікована у якості доведеної виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.
Викладені вище міркування окружного адміністративного суду також є цілком релевантними правовій позиції постанови Верховного Суду від 19.01.2023р. у справі №520/6006/21, де указано, що: 1) у праві існують три основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt) та у справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень, що передбачають втручання у власність або діяльність суб`єкта приватного права (зокрема, притягнення його до відповідальності), подані таким суб`єктом владних повноважень докази, за загальним правилом, повинні відповідати критерію "поза розумним сумнівом"; 3) Цей висновок сформульований Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019р. у справі №822/863/16, від 21.11.2019р. у справі №826/5857/16, від 11.02.2020р. у справі №816/502/16, від 16.06.2020р. у справі №756/6984/16-а та від 18.11.2022р. у справі №560/3734/22.
Окрім того, за сформульованими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. по справі №916/3027/21 стандартами доказування: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. 
Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.
За змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.
У межах спірних правовідносин суб”єктом владних повноважень було вчинене управлінське волевиявлення у формі наказу Міністерства юстиції України від 03.12.2025 № 3340/5.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що у спірних правовідносинах суб`єктом владних повноважень було забезпечено дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, заявлена суб”єктом владних повноважень вимога не суперечить правам та охоронюваним законом інтересам приватної особи, не призводить до безпідставного погіршення правового становища відповідача.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати доведеним за правилами ч.1 ст.77 КАС України факт правомірного та обґрунтованого звернення суб”єкта владних повноважень до суду з метою захисту публічних інтересів Держави Україна у сфері справи засудження російської імперської політики в Україні, заборони пропаганди символіки російської імперської політики в Україні.
Ознак втручання суб`єкта владних повноважень у права відповідача за ст.ст.6, 8, 10, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року або невідповідності заявленої суб”єктом владних повноважень вимоги публічним інтересам судом у ході розгляду справи не виявлено.
Указане є визначеною процесуальним законом підставою для задоволення позову.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.
Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту. 
Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.
Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір". 
Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:
Позов - задовольнити.
Припинити діяльність юридичної особи – ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «МОСКОВСЬКИЙ-131Г» (код ЄДРПОУ: 43567214, керівник – Мирошниченко Галина Леонідівна, місцезнаходження: просп. Героїв Харкова (згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань – просп. Московський), буд. 131-Г, м. Харків, Харківська область, 61001).
Роз`яснити, що рішення суду підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко