Справа № 385/2015/25 
Провадження № 2/385/941/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
06.02.2026 року        м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Венгрина М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ: 
ТОВ «ФК«ЄАПБ» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача борг за кредитним договором № 13018-04/2024 від 10.04.2024, що укладений між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 у розмірі 61250,00 грн, з яких 17500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 43750,00 грн – заборгованість за відсотками та судові витрати.
стислий виклад позиції сторін
В обґрунтування позову позивач покликався на те, що 10.04.2024 між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 13018-04/2024, який підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов Кредитного договору ТзОВ «Стар Файненс Груп» надало позичальнику кредитні кошти в безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані відповідачем. 29.07.2024 між ТзОВ «Стар Файненс Груп» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29072024, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, які вказані в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 29072024 від 29.07.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в розмірі 61250,00 гривень.
Представник позивача зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитними договорами, позивач просив суд стягнути кредитну заборгованість, а також понесені судові витрати по справі.
Відповідач ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «ФК«ЄАПБ», хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України,ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 11.12.2025 йому вручена 20.12.2025, тобто у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно,  ОСОБА_1  свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її учасників до суду не надходило.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі
Ухвалою судді від 11.12.2025 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «ФК «ЄАПБ» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача ОСОБА_1 встановив наступне.
Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно частини 1 статті 546 ЦПК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
За змістом статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України).
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів
Суд установив, що 10.04.2024 ОСОБА_1 звернувся з заявою-анкетою на отримання фінансового кредиту до ТОВ «Стар Файненс Груп» (а.с. 13).
10.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено Договір про надання фінансового кредиту № 13018-04/2024 (Кредитний договір) (а.с. 5-8).
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 17500,00грн на умовах строковості, зворотності, оплатності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом . Строк кредиту – 100 днів, дата надання кредиту 10.04.2024, дата погашення кредиту 18.07.2024 (п.1.2). Процентна ставка 2,50 % в день (п.1.4.1). Кредит надається клієнту в безготівковій формі включаючи реквізити платіжної картки; НОМЕР_1 (п. 1.6). За користування кредитом сплачуються виключно проценти. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору.
Відповідні дані щодо строку розміру кредиту, процентів, строків погашення відображено в графіку платежів до договору (додаток № 1) з якого вбачається, що проценти сплачуються 04.05.2024, 29.05.2024, 23.06.2024 та 18.07.2024 – по 10937,50 грн, тіло кредиту сплачується 18.07.2024 - 17500,00 грн; загальна вартість кредиту 61250,00 грн (а.с. 9). 
Договір та додаток підписано відповідачем електронним підписом одноразовим цифровим ідентифікатором W0848.
Підписання договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає Закону України «Про електронну комерцію».
Слід зазначити що кредитний договір містить узгоджені сторонами такого положення щодо встановлення розміру кредиту, порядку нарахування процентів, комісії.
При цьому суд враховує, що в договорі зазначено особисті дані  ОСОБА_1 , РНОКПП, реквізити паспорту, електронна адреса, номери телефонів, номер картки, домашня адреса. Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. Тому сумнівів в укладенні ним договору у суду немає.
Доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Також слід зазначити, що відповідач ознайомився з паспортом споживчого кредиту (а.с. 11-12), який також підписано ним електронним підписом одноразовим цифровим ідентифікатором W0848, що свідчить про виконання кредитором переддоговірного зобов`язання, що встановлене Законом України «Про споживче кредитування»
10.04.2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 17500,00 гривень, шляхом перерахування коштів ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» на маска картку НОМЕР_1 надану ОСОБА_1 , що підтверджено листом ТОВ «УПР» № 3426_250806142938 від 06.08.2025 (а.с. 14) а також листом АТ «Універсал Банк» від 30.12.2025 з випискою про рух коштів за картковим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , де відображено зарахування о 23:10:02 10.04.2024 17500,00 грн, деталі операції – IPAY_CREDIT_VISA.
З таких доказів, які суд вважає належними та допустимими, суд доходить висновку про укладення кредитного договору та умови такого, а також перерахування кредитних коштів первісним кредитором. При цьому суд зауважує, що кошти ОСОБА_1 були перераховані 10.04.2024, що підтверджує отримання відповідачем таких на виконання умов кредитного договору.
29.07.2024 між ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТзОВ «Стар Файненс Груп» (клієнт) укладено договір факторингу № 29072024 (а.с. 18-22), відповідно до умов якого:
-фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та платежі, право на одержання яких належить клієнту (п. 1.1);
-перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2).
З акту прийому – передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29072024 від 29.07.2024 (а.с. 23) вбачається, що такий підписано сторонами - ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТзОВ «Стар Файненс Груп» (клієнт).
Згідно платіжної інструкції від 31.07.2024 № 383 ТОВ «ФК «ЄАПБ» перерахувало ТОВ «Стар Файненс Груп» 3540910,96 грн плати за відступлення права вимоги за договором факторингу № 29072024 від 29.07.2024 (а.с. 25).
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 29072024 від 29.07.2024 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 13018-04/2024 в розмірі 61250,00 гривень, з яких з яких 17500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 43750,00 грн – заборгованість за процентами (а.с. 24).
Таким чином вказаними доказами, які суд вважає належними і допустимими, підтверджено факт набуття позивачем ТОВ «ФК«ЄАПБ» права вимоги до відповідача за договором № 13018-04/2024.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 13018-04/2024 (а.с. 15-16) вбачається що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитом на суму 61250,00 гривень, з яких з яких 17500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 43750,00 грн – заборгованість за процентами та що відповідач коштів на погашення кредиту чи процентів не вносив.
Отже відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, не погасивши заборгованість за тілом кредиту в розмірі 17500,00 грн та заборгованість за процентами.
Однак суд не погоджується з розміром заборгованості в частині розміру заборгованості процентів.
Так, згідно змісту пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» денною процентною ставкою за договором споживчого кредитування визначаються загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
За частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат включаються: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).
Враховуючи такі положення цього Закону, його частиною 5 статті 8 встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї же статті, яка не може перевищувати 1 %.
Одночасно за змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно п. 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Отже, ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 , укладаючи кредитний договір 12.03.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» повинні були діяти у межах, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», при визначенні ними розміру денної процентної ставки, максимальний розмір якої не міг бути більшим, ніж той, що встановлено у частині 5 статті 8 цього Закону, оскільки за умовами укладеного договору передбачили її сплату позичальницею виключно за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, а не в якості підвищення процентної ставки за неналежне або несвоєчасне виконання обов`язків за договором з повернення кредитних коштів.
З п. 1.4.1 Договору вбачається, що денна процентна ставка за весь строк кредитування складає 2,50 %.
Тобто, надаючи розрахунок боргу за договором та визначаючи заборгованість за процентами за користування кредитом, кредитор нарахував їх ОСОБА_1 відповідно до умов договору, але з порушенням частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як розрахував їх за період з 10.04.2024 по 18.07.2024 за денною процентною ставкою 2,50 %. 
Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом вбачається, що борг ОСОБА_1 по кредитному договору становить 61250,00 гривень, з яких з яких 17500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 43750,00 грн – заборгованість за процентами.
Між тим, умови договору, що укладено 10.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 , містять усі складові, що визначені у частині 1 статті 12 цього Закону, та не обмежують права позичальника, а отже не можуть бути визнані нікчемними.
Але при їх викладенні в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами її розмір не відповідає максимально визначеному розміру денної процентної ставки, встановленої у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», тобто по факту є порушенням, а не обмеженням, прав позичальника.
Таким чином проценти, які може планувати отримати кредитор від позичальника при належному виконанні нею умов договору протягом усього строку кредитування, нараховуються у розмірі, який враховуються при обчисленні, як реальної річної процентної ставки, так і денної процентної ставки, тобто розмір таких процентів за користування кредитом на день при належному виконання зобов`язань повинен не бути більшим, ніж максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений у відповідному Законі.
А отже, за положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України у позивача, як кредитора є право на отримання від позичальника процентів, нарахування яких передбачено умовами укладеного між ними договору, але за розміром, що встановлений в законі, тобто не більше, ніж 1% на день.
Отже суд погоджується з розрахунком заборгованості, що наданий позивачем в частині тіла кредиту та відхиляє такий в частині нарахування процентів.
Таким чином, загальний розмір заборгованості позичальника за процентами у відповідності до періоду та алгоритму здійсненого кредитором розрахунку, а також умов, встановлених частиною 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», становить 17500 грн (17500*1%*100) та саме в такому розмірі слід задоволити позовні вимоги про стягнення процентів.
Надані позивачем докази, окрім розрахунку заборгованості, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
При цьому слід вказати, що суд позбавлений можливості дати оцінку аргументам відповідача, який відзиву не надав.
У зв`язку з наведеним позов підлягає задоволенню частково.
Розподіл судових витрат
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду ТОВ «ФК «ЄАПБ» було сплачено 3028 грн судового збору, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.
Отже сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог – в сумі 1730,29 грн (35000/61250*3028).
На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за кредитним договором № 13018-04/2024 від 10.04.2024 в розмірі 35000,00 грн, з яких 17500,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 17500,00 грн – заборгованість за процентами та 1730,29 грн сплаченого судового збору, а всього 36730 (тридцять шість тисяч сімсот тридцять) грн 29 коп. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 06.02.2026.

Суддя: М.  В.  ВЕНГРИН 

Дата документу 06.02.2026