12.01.26
22-ц/812/252/26
Провадження № 22-ц/812/252/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

12 січня 2026 року       м. Миколаїв
справа № 481/1651/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О., 
із секретарем – Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
адвоката Павлова Юрія Володимировича, подану в інтересах 
ОСОБА_1 ,
на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області, постановлену 17 листопада 2025 року суддею Уманською О.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом 
Миколаївської обласної прокуратури в інтересах Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області 
до ОСОБА_1 , 
третя особа без самостійних вимог на стороні позивача –
Регіональний ландшафтний парк «Приінгульський», 
про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
10.11.2025 року заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Новобузької міської ради до ОСОБА_1 з указаним вище позовом.
Позивач зазначав, що наказом ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області від 07.08.2017 № 14-10355/14-17-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4824583900:04:000:0141 із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Розанівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (на даний час - Новобузька міська територіальна громада). 
Однак моніторингом Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4824583900:04:000:0141 розташована в межах об`єкту природно заповідного фонду - РЛП «Приінгульський».
Накладення вказаної земельної ділянки на землі РЛП «Приінгульський» також підтверджується висновком судової земельно технічної експертизи від 29.10.2024 р. № СЕ19/115-24/14566-ЗТ, проведеної в межах кримінального провадження № 12022150000000276 від 02.11.2022 р. 
Також висновком судової експертизи з питань землеустрою від 30.10.2024 р. № СЕ19/115-24/14557-ДЗ, проведеної в межах зазначеного вище кримінального провадження № 12022150000000276 від 02.11.2022 р. встановлено, що проект землеустрою відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4824583900:04:000:0141 у власність ОСОБА_1 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.
Посилаючись на існуючі обмеження щодо використання об`єктів природно-заповідного фонду та заборону зміни меж або відведення для інших потреб земель, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність та є об`єктами комплексної охорони, що належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, позивач просив витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4824583900:04:000:0141, розташовану в межах території Новобузької міської територіальної громади.
Також позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену земельну ділянку.
Заява обґрунтована необхідністю позбавлення відповідача ОСОБА_1 можливості відчужити спірну земельну ділянку на користь інших осіб, поділити її, або об`єднати з іншими земельними ділянками та зареєструвати право на новостворені об`єкти. Оскільки у разі вчинення таких дій протягом часу слухання справи, це зумовить необхідність зміни предмету позову, збільшення або зменшення позовних вимог, або звернення до суду з іншим позовом до інших відповідачів, що призведе до тривалого непоновлення інтересів держави. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2025 року заяву забезпечено, накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 4824583900:04:000:0141, розташовану в межах території Новобузької міської територіальної громади, що належить ОСОБА_1 , державну реєстрацію права приватної власності на яку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено 22.08.2017 р., про що вчинено запис №22273111. 
Ухвала суду обґрунтована тим, що вказаний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами про витребування земельної ділянки, оскільки спір щодо неї є реальним та носить матеріальний характер, а відсутність обтяжень надає власнику можливість зміни речових прав на землю, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав держави уразі задоволення судом позовних вимог. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Павлов Ю.В., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що заява прокурора ґрунтується на припущеннях, оскільки ним не зазначено будь-яких обставин того, що відповідач має намір відчужити спірну земельну ділянку.
Узагальнені доводи інших учасників 
У відзиві на апеляційну скаргу прокурор зазначав, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 р. № 753/22860/17, сам факт реєстрації права власності на землю вже свідчить про реальну можливість особи вільно розпоряджатись нерухомим майном.
У постанові Верховного Суду від 09.06.2023 р. у справі № 37з-23 вказано на те, що можливість відповідача відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечним, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.
При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. 
У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. 
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Метою вжиття забезпечувальних заходів у цьому спорі є забезпечення знаходження спірної земельної ділянки у володінні відповідача в незмінному вигляді. Невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити, у разі задоволення позовних вимог, поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких прокурор звернувся до суду в інтересах Новобузької міської ради, призвести до зміни власника спірного майна та вплинути на виконання судового рішення. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах № 490/6312/19 від 11.11.2020 р. та № 487/5726/19 від 21.12.2020 р.
Доводи апелянта про те, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза відчуження нерухомого майна, а отже, не довів необхідність забезпечення позову, є необґрунтованими, оскільки вимога про надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 03.03.2023 р. у справі № 905/448/22).
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Тихонюка В.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частин 1-2 статті149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з пунктом 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини.
Так, згідно з пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 Конвенції як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі N 753/22860/17.
Колегією суддів встановлено, що предметом розгляду у даній справі є витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 4824583900:04:000:0141, що знаходиться в межах об`єкту природно заповідного фонду - РЛП «Приінгульський», розташованого на території Новобузької міської територіальної громади.
Суд зауважує, що співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Посилання апелянта на недоведеність заявником намірів відповідача відчужити земельну ділянку апеляційний суд оцінює критично, оскільки наявність у відповідача можливості відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечним, а вимога про надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим необмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) може свідчити про завищений або навіть заздалегідь недосяжний стандарт доказування, який буде порушувати баланс інтересів сторін. 
Крім того суд враховує, що відсутність у відповідача ОСОБА_1 наміру відчужити земельну ділянку свідчить про відсутність порушень його прав накладенням арешту на неї.
Отже, доводи заяви про забезпечення позову знайшли своє підтвердження під час її розгляду, тому колегія суддів вважає, що обраний позивачем та застосований судом першої інстанції спосіб забезпечення позову, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, у зв`язку з чим спосіб забезпечення позову забезпечує фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. 
З огляду на викладене апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись статтями 149, 150, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павлова Юрія Володимировича залишити без задоволення.
Ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      Т.Б.Кушнірова
Н.О.Шаманська  
---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 13 січня 2026 року