Справа № 128/1087/25 
Провадження № 33/801/81/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач: Панасюк О. С.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Панасюка О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Грабіка М. С. на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

встановив:

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн 00 к. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік за те, що 21 березня 2025 року о 23 год 25 хв. по вул. Лісна в с. Переорки Вінницького району Вінницької області вона керувала транспортним засобом «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в Комунальному некомерційному підприємстві «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» (далі – КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР). Висновок огляду № 0169 – результат огляду: перша проба – 0,61 проміле, друга проба – 0,56 проміле.
Захисник ОСОБА_1 – адвокат Грабік М. С. подав апеляційну скаргу на цю постанову, у якій, посилаючись на неправильне застосування суддею суду першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, недоведеність обставин, які суддя вважав встановленими, просив скасувати постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року, а провадження у справі закрити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було дотримано вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а також не надано належної оцінки наявним доказам. Вказував, що поліцейським були допущенні суттєві порушення норм чинного законодавства в частині порядку проведення огляду на стан сп`яніння, а наявні у справі докази є неналежними та недопустимими. Звертав увагу, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника, незважаючи на подане клопотання про відкладення розгляду у зв`язку з хворобою, чим порушив право на захист.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до частини сьомої статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно з статтею 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
Статтею 251 КУпАП установлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 278164 від 22 березня 2025 року 21 березня 2025 року о 23 год 25 хв. по вул. Лісна в с. Переорки Вінницького району Вінницької області ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «Mitsubishi Galant», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився в КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР. Висновок огляду № 0169 – результат огляду: перша проба – 0,61 проміле, друга проба – 0,56 проміле.
Суд першої інстанції визнав ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, як на підставу доведеності вини послався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 0169 від 22 березня 2025 року, відеозапис з нагрудної камери поліцейського.
Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, є необґрунтованим, оскільки в порушення вимог статті 280 КУпАП суд не з`ясував всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.
Згідно з пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто для кваліфікації дій особи за цією частиною статті 130 КУпАП необхідною умовою є встановлення факту керування (тобто здійснення транспортним засобом механічного руху) водієм, який перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таке можливо зафіксувати лише шляхом зупинки транспортного засобу працівниками поліції у встановленому порядку, а у випадку скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) – необхідно переконатись, що особа, яка керувала транспортним засобом перебувала в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вже на момент його скоєння. Це можливо у тому разі, коли ця особа не відлучалась з місця ДТП до приїзду працівників поліції та перебувала в полі зору свідків, потерпілих тощо, або сама не заперечувала факту керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За відсутності таких доказів підстав для кваліфікації дій особи за частиною першою статті 130 КУпАП не має. 
ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення категорично заперечувала факт керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, послідовно стверджуючи, що востаннє вживала алкоголь за три дні до події. Разом з тим вона пояснила, що безпосередньо після ДТП, з метою зняття стресового стану, вжила спиртовмісний бальзам разом із кавою.
З відеозапису, долученого до матеріалів справи видно, що він розпочинається з моменту перебування поліцейських на місці ДТП, де ОСОБА_1 пояснює обставини ДТП, зокрема, що вона рухалася зі сторони смт Стрижавка Вінницького району Вінницької області в напрямку с. Переорки, коли на проїзну частину раптово вибігла тварина, через що вона, намагаючись уникнути зіткнення, здійснила маневр, унаслідок якого транспортний засіб з`їхав у кювет. Після цього водій автомобіля, який рухався позаду, доставив її до лікарні для медичного огляду на предмет наявності можливих тілесних ушкоджень, і лише згодом вона повернулася на місце пригоди.
Також як видно з відеозапису, на запитання працівника поліції вона повідомила, що перед тим як сісти за кермо автомобіля жодних алкогольних напоїв або наркотичних засобів не вживала.
Крім того, в подальшому працівник поліції фактично спонукав ОСОБА_1 до визнання факту вживання алкоголю безпосередньо перед поїздкою, незважаючи на те, що водійка наполягала на вживанні алкоголю за три дні до події.
Дії ОСОБА_1 суд першої інстанції кваліфікував за частиною першою статті 130 КУпАП, яка передбачає відповідальність за безпосереднє керування транспортним засобом у стані сп`яніння.
Проте, аналіз відеозапису з нагрудної камери поліцейського та пояснень ОСОБА_1 свідчить про невідповідність фактичних обставин події змісту протоколу.
Відповідно до пункту 2.10.а ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки) (пункт 2.10.є ПДР України).
Тобто пунктом 2.10.є ПДР України чітко встановлено заборону водієві, причетному до ДТП, вживати до проведення медичного огляду алкоголь, наркотики, а також лікарські препарати на їх основі. 
Вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, становить окремий склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною четвертою статті 130 КУпАП.
Таким чином, під час перевірки доводів апеляційної скарги та об`єктивного дослідження матеріалів справи встановлено, що останні не містять доказів (результатів тестування безпосередньо в момент керування, свідчень очевидців тощо), які б підтверджували перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння саме під час руху транспортного засобу. 
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що правова кваліфікація дій  ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП, яка інкримінована посадовою особою у протоколі про адміністративне правопорушення, не узгоджується із тими фактичними обставинами справи, що встановлені апеляційним судом, тому що дії останньої можуть підпадати під диспозицію частини четвертої статті 130 КУпАП.
Суд першої інстанції на вказані розбіжності уваги не звернув, не надав оцінки моменту виникнення стану сп`яніння та помилково застосував норму матеріального права, яка не відповідала встановленим обставинам.
Відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальними, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (справа «Лучанінова проти України»).
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції.
За правилами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Крім того у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення (частина перша статті 256 КУпАП).
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 278164 від 22 березня 2025 року зазначено час вчинення правопорушення (тобто керування ОСОБА_1 транспортним засобом) – о 23 год 25 хв. 21 березня 2025 року, але яким чином цей час був установлений не зрозуміло, оскільки відеозапис з нагрудної камери поліцейського починається о 00 год 12 хв. 22 березня 2025 року, а  ОСОБА_1 пояснювала, що до цього вона була доставлена після ДТП до лікарні у м. Вінницю, після чого повернулась до місця скоєння ДТП. Отже вважати встановленим час скоєння правопорушення, який зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення, також не можна, що є додатковою підставою визнання його недопустимим доказом. 
Оскільки зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення час та зміст правопорушення, яке ставиться за вину ОСОБА_1 , не відповідають фактичним обставинам, то його не можна вважати ні допустимим, ні належним доказом винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Отже, оскільки в матеріалах справи відсутні достатні докази, які беззаперечно доводять винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та наданих до нього доказів, відтак постанова про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово наголошував на тому, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись статтею 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Грабіка М. С. задовольнити.
Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скасувати, провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя:          О. С. Панасюк