ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

09 січня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/2151/25	

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 06 листопада 2025 року надійшов адміністративний позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі - відповідач, ГУПФУ в Луганській області) з такими позовними вимогами:
визнати протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати позивачу страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності, з 01 вересня 2025 року;
зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату позивачу страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності, з 01 вересня 2025 року з виплатою заборгованості, яка склалася.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності.
Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 22 вересня 2020 року підтверджено наявність у позивача хронічного професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом. Згідно з довідкою про визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках від 28 жовтня 2020 року серії 12 ААА № 033571 позивачу встановлена третя група інвалідності та загальний відсоток ступеню втрати працездатності (65 %) по професійному захворюванню. В довідці зазначена дата наступного переогляду: 28 жовтня 2022 року.
Відповідач з 01 вересня 2025 року неправомірно припинив нарахування та виплату позивачу страхової виплати.
Листом від 05 листопада 2025 року відповідач повідомив, що відповідачем продовжено щомісячні страхові виплати відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону № 2620 на період дії воєнного стану, однак, враховуючи лист Пенсійного фонду України щодо продовження щомісячних страхових виплат потерпілим у період дії воєнного стану, призупинено щомісячні страхові виплати з 01 вересня 2025 року до з`ясування.
Представник позивача з такими діями відповідача не згоден, оскільки підстави припинення страхової виплати мають бути передбачені виключно законом. Листи Пенсійного фонду України, так само, як і будь-які підзаконні акти не можуть бути підставою для припинення страхових виплат.
Оскільки місцем проживання позивача є місто Лисичанськ, тобто територія що включена до переліку територій тимчасово окупованих РФ, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій, для якого не визначена дата завершення тимчасової окупації, його віднесено до категорії осіб, яких неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», а відтак оцінювання повсякденного функціонування позивача переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) для позивача продовжуються до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування воєнного стану, якщо раніше не буде проведено оцінювання повсякденного функціонування особи.
За таких обставин припинення нарахування та виплати страхової виплати з вимогою про надання нової довідки про ступінь втрати працездатності є неправомірними діями відповідача.
Ухвалою від 10 листопада 2025 року задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено позивачу сплату судового збору у розмірі 986,96 грн за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в даній справі; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву; встановлено сторонам строк для обміну заявами по суті справи; витребувано від відповідача докази, яких не вистачає для розгляду справи.
Від ГУПФУ в Луганській області 19 листопада 2025 року надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.
Положеннями пункту 9 розділу VII Закону № 1105-XIV, в редакції Закону № 2620-IX, визначено, що особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підсистемою «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» ІКІС ПФУ ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області, як потерпілий внаслідок професійного захворювання.
Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги (далі - виписка МСЕК) від 28 жовтня 2020 року серія 12ААА № 033571 потерпілому ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності 65 % з 09 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2022 року та ІІІ групи інвалідності.
Фондом соціального страхування продовжено щомісячні страхові виплати потерпілому до 18 серпня 2023 року на період дії воєнного стану (постанова про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати від 13 грудня 2022 року № 44027/10010555/1/9).
ОСОБА_1 у своїй заяві до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області від 12 грудня 2022 року докладно повідомив про причини, з яких він у 2022 році не міг бути направленим на МСЕК. В заяві повідомлено, що він не має можливості виїхати з тимчасово окупованої Російською Федерацією території так як доглядає свою пристарілу матір ОСОБА_2 , 1952 року народження, та матір дружини ОСОБА_3 , 1946 року народження.
ГУПФУ в Луганській області, як правонаступником Фонду соціального страхування України, продовжувались щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 на період дії воєнного стану відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Закону № 2620-ІХ на період дії воєнного стану.
З посиланням на положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2025 № 641 (далі - Постанова № 1338), статтю 40 Закону № 1105-XIV, відповідач зазначив, що оскільки ОСОБА_1 висновком МСЕК від 28 жовтня 2020 року серія 12ААА № 033571 встановлено ІІІ групи інвалідності і станом на 01 вересня 2025 року йому виповнилося 53 роки, Головним управлінням призупинено щомісячні страхові виплати з 01 вересня 2025 року до з`ясування, про проінформовано позивача листом від 05 листопада 2025 року № 1200-0206-8/34470.
Відповідно до Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та здійснення страхових виплат за страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, особам, які тимчасово проживають за межами України, або проживають на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, або виїхали з тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України та проживають на підконтрольній Україні території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 299 (далі - Порядок № 299), поновлення страхових виплат особам, яким їх припинено відповідно до пункту 8 частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», здійснюється після проходження фізичної ідентифікації та за умови неодержання страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації.
ОСОБА_1 03 жовтня 2025 року звернувся засобами вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення/ перерахування/ продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві професійним захворюванням). Зазначена заява підписана заявником кваліфікованим електронним підписом «Дія» та зареєстрована в підсистемі «Звернення» ІКІС ПФУ в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Сумській області від 03 жовтня 2025 року за № 10019. Під час розгляду вищезазначеної заяви та долучених документів, з`ясовано, що до заяви потерпілого не долучено документ, який підтверджує право на продовження щомісячних страхових виплат, а саме: виписки МСЕК або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Також в картці звернення заявником зазначено вид страхової виплати - державна допомога.
Тому Головним управлінням відмовлено ОСОБА_1 в розгляді заяви про призначення/ перерахування/ продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) від 03 жовтня 2025 року (постанова про відмову у здійсненні страхових виплат/наданні соціальних послуг від 14 жовтня 2025 року № 1270145781/1270145781-2025-2), про що проінформовано позивача листом від 17 жовтня 2025 року № 1200-0208-8/31302 на електронну пошту заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 
З іншими заявами до Головного управління ОСОБА_1 не звертався.
Від представника позивача до суду 01 грудня 2025 року надійшла відповідь на відзив, в якій представник заперечує твердження відповідача про обов`язок позивача пройти повторний медичний медогляд шляхом проведення відносно нього оцінювання повсякденного функціонування та продовження у зв`язку з цим інвалідності чи визначення ступеня втрати професійної працездатності.
Так з матеріалів справи слідує, що інвалідність позивачу встановлена до 28 жовтня 2020 року, дату чергового перегляду встановлено 15 жовтня 2022 року. Позивач проживає у м. Лисичанськ, яке відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.03.2025 за № 380/43786, є тимчасово окупованим з 03 липня 2022 року.
Тобто позивач є особою, яку неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування.
У відповіді на відзив представником позивача заявлено клопотання про продовження строку подання відповіді на відзив, яке задоволено ухвалою від 09 січня 2026 року.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Дослідивши матеріали судової справи в електронній формі, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно з підсистемою «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» ІКІС ПФУ перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області, як потерпілий внаслідок професійного захворювання.
Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 28 жовтня 2020 року серії 12 ААА № 033571 ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності 65 % з 09 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2022 року та ІІІ групу інвалідності. Дата переогляду - 15 жовтня 2022 року.
ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (далі - УВД ФССУ у Луганській області) подано заяву від 12 грудня 2022 року про продовження страхових виплат по стійкій втраті професійної працездатності, в якій повідомив, що не має можливості виїхати з тимчасово окупованої РФ території так як доглядає свою пристарілу матір ОСОБА_2 , 1952 року народження, та матір дружини ОСОБА_3 , 1946 року народження.
Згідно з постановою УВД ФССУ у Луганській області від 15 грудня 2022 року № 44027/10010555/19 продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну страхову виплату в розмірі 19987,70 грн на період з 01 листопада 2022 року по 18 серпня 2023 року включно.
Із заяв по суті справи та наданих в матеріали справи листів ГУПФУ в Луганській області від 17 жовтня 2025 року № 1200-0208-8/31302 та від 05 листопада 2025 року № 1200-0206-8/34470 судом установлено, що відповідачем продовжено позивачу щомісячні страхові виплати відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ Закону № 2620-IX на період дії воєнного стану. З урахуванням листа Пенсійного фонду України від 11 серпня 2025 року щодо продовження щомісячних страхових виплат потерпілим у період дії воєнного стану, Головним управлінням ОСОБА_1 призупинено щомісячні страхові виплати з 01 вересня 2025 року до з`ясування.
Постанову про призупинення позивачу щомісячних страхових виплати з 01 вересня 2025 року ані позивачу, ані в матеріали цієї справи не надано.
ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначення / перерахування / продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) від 03 жовтня 2025 року, за результатами розгляду якої прийнято постанову про відмову у здійснення страхових виплат / наданні соціальних послуг від 14 жовтня 2025 року № 1270145781/1270145781-2025-2, мотивовану відсутністю інформації, що підтверджує право на страхову виплату (документи).
Про прийняте рішення ОСОБА_1 повідомлено листом ГУПФУ в Луганській області від 17 жовтня 2025 року № 1200-0208-8/31302. У листі вказано, що під час розгляду заяви від 03 жовтня 2025 року та долучених документів, з`ясовано, що ОСОБА_1 не долучено документ, який підтверджує право на продовження щомісячних страхових виплат, а саме, актуальну виписку МСЕК або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або документ про неможливість направлення особи на проведення повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування відповідно до підстав, визначених Постановою № 1338. Також, в картці звернення зазначено вид страхової виплати - державна допомога. Тому, Головним управлінням відмовлено в розгляді заяви про призначення/ перерахування/ продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) від 03 жовтня 2025 року.
Також листами від 17 жовтня 2025 року № 1200-0208-8/31302 та від 05 листопада 2025 року № 1200-0206-8/34470 ГУПФУ в Луганській області роз`яснено, що для продовження страхових виплат ОСОБА_1 необхідно надати до Головного управління заяву про призначення/ перерахування/ продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням) та долучити документи: паспорт громадянина України; реєстраційний номер облікової картки платника податків; банківські реквізити для перерахування страхових виплат; акти розслідування нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (за наявністю); актуальні висновки МСЕК про встановлення відсотків втрати професійної працездатності або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або документ про підтвердження неможливості проходження оцінювання повсякденного функціонування особи; актуальну довідку внутрішньо переміщеної особи за місцем реєстрації на підконтрольній території державній владі в Україні; повідомлення про одержання/неодержання страхових виплат від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації. Зазначену заяву та документи можна надати особисто, звернувшись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (сервісний центр). 
Також, заяву разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів) можна подати в електронній формі через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України в розділі «Комунікації з ПФУ» (Заяви на страхову виплату) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (у разі наявності технічної можливості), авторизувавшись на вебпорталі за допомогою кваліфікованого електронного підпису (КЕП), встановивши необхідну позначку про «неотримання страхових виплат у зв`язку з НВ/ПЗ або втратою годувальника від іншої держави, зокрема, від Російської Федерації». На заяву, подану в електронній формі, накладається електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису або інших засобах ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу заявника, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13- 1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.08.2015 за № 991/27436.
Копії всіх вище описаних документів наявні в матеріалах справи.
Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).
Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).
Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Статтею 173 Кодексу законів про працю України регламентовано, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV) законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.
Статтею 3 Закону № 1105-XIV визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пункти 1, 3 частини першої).
Відповідно до частин першої, сьомої статті 30 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Страхові виплати складаються із: 1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу; 5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Згідно із абзацом першим частини першої статті 36 Закону № 1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
У частині першій статті 40 Закону № 1105-XIV визначено, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.
Частинами першою, четвертою-сьомою статті 41 Закону № 1105-XIV установлено, що страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на страхові виплати у зв`язку із смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Страхові виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має на це право, здійснюються за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Страхові виплати здійснюються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати здійснюються протягом строку, встановленого медико-соціальною експертною комісією або експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи для повнолітнього потерпілого та ЛКК для неповнолітнього потерпілого.
Строк здійснення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого під час наступного оцінювання для повнолітнього потерпілого та огляду ЛКК для неповнолітнього потерпілого, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до уповноваженого органу управління. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується, за умови підтвердження втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
Відповідно до пункту 9 розділу VІІ Закону № 1105-XIV особливості здійснення страхових виплат за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам та застрахованим особам, що перебувають за кордоном, які мають право на страхові виплати, визначаються Кабінетом Міністрів України.
У підпункті 1 пункту 2 розділу ІІ Закону України від 21.09.2022 № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»» (далі - Закон № 2620-IX) установлено, що у разі пропуску потерпілим у період дії воєнного стану в Україні строку повторного огляду медико-соціальною експертною комісією виплата щомісячних страхових виплат не зупиняється у період дії воєнного стану та одного місяця після його припинення чи скасування з подальшим проведенням перерахунку розміру страхових виплат на підставі заяви та результатів переогляду потерпілого.
Згідно з абзацами дев`ять-тринадцять пункту 2 розділу ІІ Закону України від 19.12.2024 № 4170-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» у разі якщо особі інвалідність (із зазначенням строку повторного огляду) була встановлена до введення в дію цього Закону і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але така особа відповідно до умов, встановлених Кабінетом Міністрів України, не проходила такий повторний огляд у медико-соціальних експертних комісіях:
чоловіки віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду, зобов`язані у період з 1 квітня 2025 року до 1 листопада 2025 року пройти оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до цього Закону та Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Кабінетом Міністрів України;
інші особи, крім осіб, яких неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, проходять оцінювання повсякденного функціонування особи до 1 квітня 2026 року.
На період дії воєнного стану, надзвичайного стану в Україні перелік причин неможливості проходження повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування особи визначається Кабінетом Міністрів України.
Для осіб, направлення яких на проведення повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування є неможливим відповідно до підстав, визначених Кабінетом Міністрів України, оцінювання повсякденного функціонування особи переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) для таких осіб продовжуються до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування воєнного стану, якщо раніше не буде проведено оцінювання повсякденного функціонування особи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2022 № 390 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану» постанову Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» (далі - Постанова № 225) доповнено пунктом 3 наступного змісту:
«Повторний огляд, строк якого припав на період дії воєнного стану на території України, переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування за умови неможливості направлення:
- осіб з інвалідністю та осіб, яким встановлено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках), лікарсько-консультативною комісією на медико-соціальну експертизу відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317;
- дітей з інвалідністю лікарем до лікарсько-консультативної комісії відповідно до Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917.
При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд.
У разі коли в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю встановлений строк повторного огляду, що припав на період дії воєнного стану на території України, та в особи з інвалідністю відсутня можливість пройти медико-соціальну експертну комісію, а в дитини з інвалідністю - лікарсько-консультативну комісію закладу охорони здоров`я, їх індивідуальна програма реабілітації продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не буде проведено повторний огляд і не отримано відповідну індивідуальну програму реабілітації.».
Відповідно до абзаців дванадцятого-вісімнадцятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» у разі коли особі інвалідність (із зазначенням строку повторного огляду) була встановлена до набрання чинності цією постановою відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 8 березня 2022 р. № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період воєнного стану на території України» не проходила такий повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях:
чоловіки віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду, зобов`язані у період з 1 квітня 2025 р. до 1 листопада 2025 р. пройти оцінювання повсякденного функціонування відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою;
інші особи, за винятком тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, проходять оцінювання повсякденного функціонування до 1 квітня 2026 року.
До числа тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, належать:
особи, місцем проживання яких є території, що включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації;
особи, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, не чують, не розмовляють, не бачать (на обидва чи одне око), не мають очей (ока), кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, в яких наявне онкологічне захворювання, інтелектуальні порушення чи психічні розлади, церебральний параліч або інші паралітичні синдроми, причина інвалідності з дитинства.
Для осіб, направлення яких на проведення оцінювання повсякденного функціонування є неможливим відповідно до підстав, визначених абзацами дванадцятим, п`ятнадцятим - сімнадцятим цього пункту, оцінювання повсякденного функціонування переноситься на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування. При цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) для таких осіб продовжується до останнього числа шостого місяця після припинення або скасування воєнного стану, якщо раніше не буде проведено оцінювання повсякденного функціонування особи. Абзаци п`ятнадцятий - вісімнадцятий цього пункту не застосовуються для осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та чоловіків віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності, із зазначення строку повторного огляду.
Отже, системний аналіз наведених вище правових норм Закону № 2620-IX та Постанови № 255 надає підстави стверджувати, що у зв`язку з введенням на всій території України воєнного стану, державою створені правові засади щодо проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України, при цьому інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) продовжено до останнього числа шостого місяця після припинення/скасування періоду дії воєнного стану, якщо раніше не було проведено повторний огляд.
З урахуванням зазначеного Урядом автоматично продовжено виплату всіх пенсій і соціальних допомог по інвалідності, а також термін дії індивідуальної програми реабілітації для зазначених осіб. Це означає, що люди з інвалідністю, строк повторного огляду яких припав на період воєнного стану, можуть без проходження чергової ЛКК чи МСЕК отримувати пенсії та соціальні допомоги, реабілітаційні заходи, користуватися пільгами і гарантіями, передбаченими для осіб з інвалідністю законодавством.
Проте, у подальшому Законом № 4170-ІХ унормовано, що у разі якщо особі інвалідність установлена до введення в дію цього Закону і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але така особа не проходила повторний огляду у медико-соціальних експертних комісіях, то такі особи, за виключенням визначених у Постанові № 1338 осіб, яких неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, зобов`язані пройти оцінювання повсякденного функціонування особи у такий строк: чоловіки віком від 25 до 60 років - у період з 01 квітня 2025 року до 01 листопада 2025 року; інші особи - до 01 квітня 2016 року.
При цьому, суд зауважує, що в абзаці вісімнадцятому пункту 3 Постанови № 1338 визначено, що на чоловіків віком від 25 до 60 років, яким встановлена друга або третя група інвалідності, із зазначенням строку повторного переогляду, не поширюються положення, зокрема абзаців п`ятнадцять-сімнадцять цього пункту, якими якраз і визначено осіб, які належать до числа тих, кого неможливо направити на проведення оцінювання повсякденного функціонування, зокрема тих осіб, місцем проживання яких є території, що включені до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством розвитку громад та територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій або тимчасової окупації.
З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 28 жовтня 2020 року серії 12 ААА № 033571 судом з`ясовано, що позивачу (01 квітня 1972 року народження) установлено третю групу інвалідності на період з 09 жовтня 2020 року по 31 жовтня 2022 року з датою переогляду 15 жовтня 2022 року.
Таким чином суд погоджується з твердженнями ГУПФУ в Луганській області, що на ОСОБА_1 не поширюються положення абзаців п`ятнадцять-вісімнадцять про відтермінування оцінювання повсякденного функціонування на строк після припинення або скасування воєнного стану, але не пізніше шести місяців після його припинення або скасування, оскільки позивач є чоловіком віком 53 років, якому встановлена третя група інвалідності, із зазначенням дати повторного огляду.
З тих самих підстав, позивач не відноситься й до категорії інші особи (абзац чотирнадцятий пункту 3 Постанови № 1338), які проходять оцінювання повсякденного функціонування до 1 квітня 2026 року.
Наведені представником позивача у позовній заяві та відповіді на відзив твердження про протилежне, не спростовують висновків суду, оскільки гуртуються на хибному тлумаченні наведених положень Постанови 1338, тому відхиляються судом як безпідставні.
Проте, суд зауважує, що оскільки інвалідність позивачу встановлена з 09 жовтня 2020 року, тобто до набрання чинності Постановою № 1338 (26 листопада 2024 року), та строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України - 15 жовтня 2022 року, у зв`язку з чим позивачу продовжувалися страхові виплати до 31 серпня 2025 року, то у такому випадку позивач зобов`язаний був пройти оцінювання повсякденного функціонування у строк до 01 листопада 2025 року (абзац тринадцятий пункту 3 Постанови № 1338).
Відповідно суд дійшов до висновку, що до 01 листопада 2025 року інвалідність позивача вважалася продовженою.
Як наслідок, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно припинено позивачу страхові виплати з 01 вересня 2025 року, тобто у період, коли інвалідність позивача ще вважалася продовженою.
За встановлених обставин, зважаючи на нормативне врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що твердження відповідача щодо правомірності припинення страхових виплат позивачу з 01 вересня 2025 року у зв`язку з відсутністю у ГУПФУ в Луганській області рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи щодо продовження позивачу строку інвалідності, є необґрунтованими, зважаючи на право позивача на проходження повторного огляду в медико-соціальних експертних комісіях до 1 листопада 2025 року.
Інших підстав для припинення страхових виплат позивачу з вересня 2025 року матеріли справи не містять. Відповідних підстав відповідач суду не повідомив.
Таким чином суд дійшов до висновку, що дії ГУПФУ в Луганській області щодо припинення страхових виплат позивача з 01 вересня 2025 року є протиправними, а позовна вимога про таке - обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Як наслідок задоволення цієї основної вимоги суд вважає за необхідне задовольнити й похідну вимогу щодо зобов`язання відповідача поновити позивачу нарахування та виплату страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності, з 01 вересня 2025 року.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача виплати заборгованість, яка склалася, то суд вважає що такий обов`язок відповідача у повній мірі охоплений зобов`язанням відповідача поновити страхову виплату з дня її припинення.
Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з їх словесним коригуванням.
На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог (частина третя статті 139 КАС України).
Частиною восьмою статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року відстрочено позивачу сплату судового збору в розмірі 986,96 грн за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення в даній справі.
Оскільки позов підлягає задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути до Державного бюджету судовий збір у розмірі 986,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 370, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сіверськодонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код ЄДРПОУ 21782461) про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності, з 01 вересня 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від професійного захворювання, яке спричинило втрату працездатності, з 01 вересня 2025 року.
Стягнути до Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім грн 96 коп.).
Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення страхових виплат за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	К.О. Пляшкова