Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2026 року Справа№200/6336/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 19 серпня 2025 року, в якому позивач просив:
1. визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 21 квітня 2025 року № 050750000631 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
2. зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13 квітня 2025 року, зарахувавши до його загального стажу роботи періоди:
- проходження військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року;
- періоди роботи у колгоспі з 01 січня 1976 року по 30 квітня 1977 року, з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1998 року.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.
08 вересня 2025 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановив строк для подання відзиву на позовну заяву; витребував докази у відповідача та у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі учасники справи повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до ч. 1 ст. 262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження у випадках, визначених ст. 263 цього Кодексу, розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС).
Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна збройна агресія російської федерації проти України, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».
Указом Президента України від 20 жовтня 2025 року № 793/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 21 жовтня 2025 року № 4643-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 13 квітня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
21 квітня 2025 року ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення № 050750000631, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.
При цьому пенсійний орган не зарахував позивачеві до страхового стажу період проходження військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 ; а періоди роботи в колгоспі з 01 січня 1976 року по 30 квітня 1977 року та з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1998 року врахував до страхового стажу лише частково.
Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позивач доводив, що на день звернення за призначенням пенсії набув необхідний страховий стаж, що підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом про стаж.
Зауважив, що відповідальність за заповнення трудової книжки та інших документів про стаж покладається на підприємство, установу, організацію, а певні недоліки в їх заповненні не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів до стажу.
Просив задовольнити позов.
Відповідач позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені законодавством.
Зазначив, що 13 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.
За принципом екстериторіальності для розгляду цієї заяви був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Одеській області.
21 квітня 2025 року ГУ ПФУ в Одеській області на результатами розгляду заяви позивача та поданих ним документів прийняло рішення № 050750000631, яким відмовило у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу – 15 років.
За розрахунком пенсійного органу страховий стаж позивача становить 06 років 05 місяців 00 днів.
При цьому до страхового стажу не зараховані:
- період проходження військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 , оскільки неможливо визначити рік народження власника військового квитка;
- періоди роботи у колгоспі згідно з архівною довідкою Великоновосілківського районного трудового архіву від 26 квітня 2019 року № 07-03/454, оскільки прізвище, ім`я, по батькові працівника зазначені не в повному обсязі (« ОСОБА_1 »).
Відтак, пенсійний орган дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058.
Обґрунтовуючи правомірність відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду проходження військової служби та роботи в колгоспі, відповідач зазначив таке.
Відповідно до пп. 1.1 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі – Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Пп. 2 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, (далі – Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі – Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків. 
П. 23 Порядку № 637 передбачено, що документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
Відповідно до п. 24 Порядку № 637 для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі документів, або відповідно до вимог Порядку.
П. 26 Порядок № 637 передбачено, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Виходячи з наведених вище положень Інструкції № 58, Порядку № 22-1, Порядку № 637, відповідач дійшов висновку, що чинним законодавством передбачена можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці, проте, жодних допустимих доказів, передбачених п. 3 Порядку № 637, позивач не надав.
Також відповідач наполягав на тому, що призначення пенсіє є його дискреційними повноваженнями, в які суд не може втручатися.
Просив відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
З 26 жовтня 1981 року місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою Євгенівською сільською радою 29 травня 2019 року № 27.
Відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код 20987385) зареєстроване як юридична особа, у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень та адміністративним органом.
13 квітня 2025 року через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком.
Надані ГУ ПФУ в Одеській області та ГУ ПФУ в Донецькій області матеріали пенсійної справи позивача свідчать, що разом з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 подав:
паспорт громадянина України № НОМЕР_2 ;
дублікат довідки про присвоєння ідентифікаційного номера;
довідку про реєстрацію місця проживання особи, видану Євгенівською сільською радою 29 травня 2019 року за № 27;
трудову книжку колгоспника № НОМЕР_4 ;
трудову книжку серії НОМЕР_5 ;
військовий квиток серії НОМЕР_1 ;
архівну довідку Архівного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області від 15 квітня 2019 року № 07-06/167;
архівну довідку Великоновосілківського районного трудового архіву Великоновосілківської районної ради Донецької області від 26 квітня 2019 року № 07-03/454;
архівну довідку Архівного відділу Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області від 01 квітня 2019 року № 07-06/151;
архівну довідку Великоновосілківського районного трудового архіву Великоновосілківської районної ради Донецької області від 26 квітня 2019 року № 07-03/456;
довідку про заробітку плату для обчислення пенсії, видану державним підприємством «Великоанадольське лісове господарство» від 10 травня 2019 року № 7;
архівну довідку Великоновосілківського районного трудового архіву від 26 квітня 2019 року № 07-03/455;
довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2019 року № 12;
свідоцтво про восьмирічну освіту серії НОМЕР_6 ;
розписку-повідомлення до заяви про призначення пенсії від 29 травня 2019 року № 801;
пам`ятку пенсіонеру від 29 травня 2019 року;
заяву довільної форми від 13 квітня 2025 року, якою просив призначити пенсію з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (22 березня 2022 року – 63 роки) згідно з Законом України від 20 березня 2023 року № 2981-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії» (далі – Закон № 2981), вказавши, що з порядком призначення пенсій з 23 березня 2022 року ознайомлений і не має жодних заперечень;
заяву довільної форми від 13 квітня 2025 року, якою повідомив про те, що ніяких виплат від країни агресора росії не отримує; пенсійні органи російської федерації пенсію йому не виплачують.
Докази, які б свідчили, що разом з заявою про призначення пенсії позивач подавав будь-які інші документи, суду не надані.
За принципом екстериторіальності для розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 квітня 2025 року був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ в Одеській області.
21 квітня 2025 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів, а також з урахуванням відомостей про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованих станом на 14 квітня 2025 року, а також Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), сформованих станом на 14 травня 2025 року, ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення № 05075000631, яким відмовило в призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058.
Відмовляючи в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого:
дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 13 квітня 2025 року;
пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону № 1058, – 60 років;
вік заявника – 66 років;
необхідний страховий стаж відповідно до ст. 26 Закону № 1058, – 15 років;
страховий стаж заявника – 06 років 05 місяців;
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
період проходження військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 , оскільки неможливо визначити рік народження власника військового квитка;
періоди роботи у колгоспі згідно з архівною довідкою Великоновосілківського районного трудового архіву від 26 квітня 2019 року № 07-03/454, оскільки прізвище, ім`я, по батькові працівника зазначено не в повному обсязі ( ОСОБА_1 ).
Не працює.
З огляду на викладене ГУ ПФУ в Одеській області вирішило відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 через відсутність необхідного страхового стажу – 15 років.
Заявнику роз`яснені порядок набрання чинності цим рішенням і право на його оскарження відповідно до вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на пенсію ГУ ПФУ в Одеській області зарахувало до його страхового стажу такі періоди:
з 15 вересня 1976 року по 31 грудня 1976 року – робота в колгоспі з 1966 року – 00 років 02 місяці 21 день;
з 01 січня 1977 року по 04 травня 1977 року – робота в колгоспі з 1966 року – 00 років 03 місяці 21 день;
з 25 травня 1979 року по 31 грудня 1979 року – робота в колгоспі з 1966 року – 00 років 04 місяці 03 дні;
з 01 січня 1988 року по 12 жовтня 1988 року – робота в колгоспі з 1966 року – 00 років 09 місяців 03 дні;
з 01 листопада 1988 року по 04 жовтня 1991 року – 02 роки 11 місяців 04 дні;
з 10 жовтня 1991 року по 31 грудня 1991 року – робота в колгоспі з 1966 року – 00 років 01 місяць 29 днів;
з 15 січня 1997 року по 15 грудня 1997 року – робота в колгоспі з 1966 року – 00 років 07 місяців 27 днів;
з 15 січня 1998 року по 15 квітня 1998 року – робота в колгоспі з 1966 року – 00 років 01 місяць 24 дні;
з 01 квітня 2000 року по 02 квітня 2000 року – 00 років 00 місяців 02 дні;
з 01 травня 2000 року по 22 травня 2000 року – 00 років 00 місяців 22 дні;
з 01 червня 2000 року по 17 червня 2000 року – 00 років 00 місяців 17 днів;
з 01 липня 2000 року по 14 липня 2000 року – 00 років 00 місяців 14 днів;
з 01 серпня 2000 року по 06 серпня 2000 року – 00 років 00 місяців 06 днів;
з 01 вересня 2000 року по 01 вересня 2000 року – 00 років 00 місяців 01 день;
з 01 жовтня 2000 року по 03 жовтня 2000 року – 00 років 00 місяців 03 дні;
з 21 липня 2009 року по 16 квітня 2010 року – безробіття – 00 років 08 місяців 27 днів;
всього – 06 років 05 місяців 14 днів.
З приводу періодів військово служби і роботи, на зарахування яких до страхового стажу, претендує позивач, суд встановив такі обставини.
Період з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року (військова служба).
Військовий квиток серії НОМЕР_1 містить записи про те, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 05 травня 1977 року та звільнений в запас (демобілізований) 24 травня 1979 року.
На титульному аркуші військового квитка серії НОМЕР_1 зазначена інформація про прізвище, ім`я, по батькові, а також про дату, місяць і рік народження його власника, а саме: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Крім того, згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2019 року № 12, яка видана на підставі військового квитка серії НОМЕР_1 та облікової картки по ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проходив військову службу в радянській армії з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Одеській області не зарахувало до страхового стажу позивача період проходження строкової військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року.

Періоди роботи з 01 січня 1976 року по 30 квітня 1977 року та з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1998 року.
Трудова книжка колгоспника № НОМЕР_4 містить такі відомості про роботу ОСОБА_1 в колгоспі імені Ілліча:
1976 рік – (з 01 жовтня 1976 року), працював різноробочим, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 72, встановлений мінімум людино-днів на рік – «-», нараховано за рік – 210,38 крб;
1977 рік – (по 30 квітня 1977 року), працював на учнівських роботах, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 92, встановлений мінімум людино-днів на рік – «-», нараховано за рік – 116,89 крб, призваний в армію;
1978 рік – служба в армії;
1979 рік – (з 15 липня 1979 року), тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 105, встановлений мінімум людино-днів на рік – «-», нараховано за рік – 445,01 крб;
1980 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 321, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 562,81 крб;
1981 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 328, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 813,08 крб;
1982 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 280, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 574,59 крб;
1983 рік –шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 286, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 801,09 крб;
1984 рік – тракторист-шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 280, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 466,83 крб;
1985 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 314, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 718,18 крб;
1986 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 281, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 643,74 крб;
1987 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 285, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 934,76 крб;
1988 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 217, встановлений мінімум людино-днів на рік – 280, нараховано за рік – 1 448,06 крб;
виведений з членів колгоспу за власним бажанням, наказ від 12 жовтня 1988 року № 9;
прийнятий в члени колгоспу імені Ілліча, протокол від 10 жовтня 1991 року № 10;
1991 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 49, встановлений мінімум людино-днів на рік – «-», нараховано за рік – 688,42 крб;
1992 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 316, встановлений мінімум людино-днів на рік – 265, нараховано за рік – 39 746,82 крб;
1993 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 306, встановлений мінімум людино-днів на рік – 265, нараховано за рік – 1 255 949,00 крб;
1994 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 331, встановлений мінімум людино-днів на рік – 250, нараховано за рік – 6 891 900,00 крб;
1995 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 258, встановлений мінімум людино-днів на рік – 250, нараховано за рік – 18 869 800,00 крб;
1996 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 261, встановлений мінімум людино-днів на рік – 250, нараховано за рік – 515,26 крб;
1997 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 177, встановлений мінімум людино-днів на рік – 250, нараховано за рік – 691,62 крб;
1998 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 44, встановлений мінімум людино-днів на рік – 250, нараховано за рік – 207,13 крб;
виключений з членів колгоспу за прогули, протокол від 16 липня 1998 року № 8.
Архівна довідка від 15 квітня 2019 року № 07-06/167, видана Архівним відділом Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області, містить інформацію про те, що в архівному фонді колгоспу імені Ілліча с. Євгенівка Євгенівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області зберігаються такі відомості:
«Слухали: Заяву ОСОБА_1 з проханням вивести з членів колгоспу у зв`язку з переходом на іншу роботу.
Вирішили: Рекомендувати загальним зборам колгоспників вивести із членів колгоспу Негоду Вас. Вас.
(протокол № 11 від 12 жовтня 1988 року, засідання правління колгоспу імені Ілліча)
Підстава: ф. 139, оп. 1, спр. 16, стор. 29, зв., 30.
Слухали: Про затвердження рішення правління колгоспу з грудня 1988 року (так в документі) по 24 січня 1989 року […]
[…] Вирішили: ІІ. Затвердити рішення правління про вихід із членів колгоспу наступних товаришів:
[…] 4. ОСОБА_1 
(протокол № 1 від 24 січня 1989 року загальних зборів колгоспників колгоспу імені Ілліча)
Підстава: ф. 139, оп. 1, спр. 17, стор. 34 зв.
Слухали: Заяву з проханням прийняти в члени колгоспу наступних товаришів:
[…] 2. ОСОБА_1 на правлінні присутній.
Вирішили: Рекомендувати зборам уповноважених прийняти в члени колгоспу та направити в тракторну бригаду […] 2. ОСОБА_1 
(протокол № 10 від 10 жовтня 1991 року засідання правління колгоспу імені Ілліча)
Підстава: ф. 139, оп. 1, спр. 19, стор. 24 зв.
Слухали: Про затвердження рішень правління за період з 25 вересня по 08 лютого 1992 року.
Вирішили: Затвердити рішення правління колгоспу про прийом в члени колгоспу наступних товаришів:
[…] 2. Негоду Вас. Вас. […]
(протокол № 1 від 08 лютого 1992 року загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу імені Ілліча)
Підстава: ф. 139, оп. 1, спр. 20, стор. 28 зв.
Слухали: Інформацію інспектора відділу кадрів […] про невихід на роботу […] Негоди В.В. […]
Вирішили: За невихід на роботу рекомендувати вивести з членів КСП:
[…] ОСОБА_1 […]
(протокол № 8 від 16 липня 1998 року засідання правління колгоспу імені Ілліча)
Підстава: ф. 139, оп. 1, спр. 25, стор. 70 зв.».
Будь-якої іншої інформації стосовно вступу ОСОБА_1 в 1976, 1991 роках та виходу в 1988, 1998 роках в документах фонду колгоспу імені Ілліча, що знаходяться на зберіганні в архівному відділі Великоновосілківської районної державної адміністрації, не знайдено.
Згідно з архівною довідкою від 26 червня 2019 року № 07-03/454, що видана Великоновосілківським районним трудовим архівом на підставі первинних документів: ф. 156, оп 1-ос, спр. 140, арк. 65-66, трудова участь гр. ОСОБА_1 , року народження 1959, № особового рахунку 135 (так у документі), у колгоспі, колективному сільськогосподарському підприємстві імені Ілліча, с. Євгенівка Євгенівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, за 1976-2000 роки становить:
1976 рік – працював на різних роботах, кількість відпрацьованих людино-днів на рік – 72, встановлений мінімум людино-днів – «-», нараховано за рік – 210,38 крб;
1977 рік – працював на учнівських роботах, кількість відпрацьованих людино-днів – 92, становлений мінімум людино-днів – «-», нараховано за рік – 116,89 крб;
призваний до радянської армії;
1978 рік – служба в армії;
1979 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 105, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 445,01 крб;
1980 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 321, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 562,81 крб;
1981 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 328, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 813,08 крб;
1982 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 280, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 574,59 крб;
1983 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 286, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 801,09 крб;
1984 рік – тракторист-шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 280, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 466,83 крб;
1985 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 314, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 718,18 крб;
1986 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 281, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 643,74 крб;
1987 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 285, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 934,76 крб;
1988 рік – шофер, кількість відпрацьованих людино-днів – 217, встановлений мінімум людино-днів – 280, нараховано за рік – 1 448,06 крб;
виведений з членів колгоспу імені Ілліча відповідно до поданої заяви, наказ від 3 11 від 12 жовтня 1988 року;
прийнятий в члені колгоспу імені Ілліча, протокол від 10 жовтня 1991 року № 10;
1991 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 49, встановлений мінімум людино-днів – «-», нараховано за рік – 1 170,21 крб;
1992 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 316, встановлений мінімум людино-днів – 265, нараховано за рік – 39 746,82 крб;
1993 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 306, встановлений мінімум людино-днів – 265, нараховано за рік – 1 255 949,00 крб;
1994 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 331, встановлений мінімум людино-днів – 250, нараховано за рік – 6 891 900 крб;
1995 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 258, встановлений мінімум людино-днів – 250, нараховано за рік – 18 869 800 крб;
1996 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 261, встановлений мінімум людино-днів – 250, нараховано за рік – 515,26 крб;
1997 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 177, встановлений мінімум людино-днів – 250, нараховано за рік – 691,62 крб;
1998 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 44, встановлений мінімум людино-днів – 250, нараховано за рік – 207,13 крб;
виведений з членів колективного сільськогосподарського підприємства імені Ілліча за прогули, наказ № 8 від 16 липня 1998 рік;
2000 рік – тракторист, кількість відпрацьованих людино-днів – 65, встановлений мінімум людино-днів – 60, нараховано за рік – 475,78 крб (без членства).
Згідно з архівною довідкою від 26 квітня 2019 року № 07-03/455, що видана Великоновосілківським районним трудовим архівом на підставі первинних документів: ф. 156, оп 1-ос, спр. 149, арк. 60-67; спр. 153, арк. 24-36; спр. 161, арк. 24-36; спр. 206, арк. 1-13; спр. 227, арк. 30-33; спр. 264, арк. 1-13; спр. 267, арк. 1-13, трудова участь (кількість відпрацьованих людино-днів) ОСОБА_1 , скотн., шофер, трактор. (так у документі), у колгоспі, колективному сільськогосподарському підприємстві імені Ілліча, с. Євгенівка Євгенівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, за 1976, 1977, 1979, 1988, 1991, 1997, 1998 роки по місяцях становить:
1976 рік – вересень – 17; жовтень – 20; листопад – 17; грудень – 18;
1977 рік – січень – 22; лютий – 24; березень – 25; квітень – 21;
1979 рік – серпень – 13; вересень – 9; жовтень – 28; листопад – 33; грудень – 22;
1988 рік – січень – 1; лютий – 24; березень – 25; квітень – 24; травень – 29; червень – 27; липень – 29; серпень – 24; вересень – 26; жовтень – 8+15 (розрахунок);
1991 рік – жовтень – 4; листопад – 1+23; грудень – 21;
1997 рік – січень – 13+2; лютий – 12+8 (регрес); березень – 16 (відпустка); квітень – 13; травень – 17; червень – 12+1; липень – 17; серпень – 22; вересень – 20; жовтень – 13+2; листопад – 24; грудень – 3+6; 
1998 рік – січень – 6; лютий – 12+12; березень – 11.
Відповідно до архівної довідки від 26 квітня 2019 року № 07-03/456, що видана Великоновосілківським районним трудовим архівом на підставі первинних документів: ф. 156, оп 1-ос, спр. 178, арк. 36-48; спр. 187, арк. 13-25; спр. 190, арк. 36-48; спр. 193, арк. 1-13; спр. 200, арк. 1-13; спр. 227, акр, заробітна плата гр. ОСОБА_1 , шофер, скотник МКРС (так у документі) у колгоспі імені Ілліча, с. Євгенівка Євгенівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, за 1983-1988 та 1991 роки становить по місяцях:
1983 рік – січень – 134,46; лютий – 189,66; березень – 95,33; квітень – 96,50; травень – 150,49; червень – 114,22; липень – 283,14; серпень – 148,50; вересень – 267,81; жовтень – 102,30; листопад – 143,41; грудень – 75,27 грн;
1984 рік – січень – 164,44 грн; лютий – 157,02; березень – 101,49; квітень – 87,86; травень – 30,33; червень – 135,27; липень – 188,07; серпень – 98,84; вересень – 112,90; жовтень – 159,94; листопад – 178,88; грудень – 51,79;
1985 рік – січень – 174,94; лютий – 99,23; березень – 61,31; квітень – 135,09; травень – 123,66; червень – 90,45; липень – 264,98; серпень – 119,18; вересень – 62,25; жовтень – 239,46; листопад – 199,14; грудень – 148,49;
1986 рік – січень – 87,01; лютий – 100,31; березень – 155,17; квітень – 124,63; травень – 150,98; червень – 156,39; липень – 177,10; серпень – 155,59; вересень – 195,11; жовтень – 139,58; листопад – 89,02; грудень – 112,85;
1987 рік – січень – 182,61; лютий – 107,45; березень – 102,99; квітень – 122,48; травень – 131,39; червень – 167,29; липень – 169,19; серпень – 169,50; вересень – 142,23; жовтень – 165,37; листопад – 138,58; грудень – 335,68;
1988 рік – січень – 24,23; лютий – 185,70; березень – 126,99; квітень – 141,99; травень – 210,21; червень – 163,65; липень – 208,90; серпень – 127,90; вересень – 122,39; жовтень – 136,01;
1991 рік – жовтень – 65,00; листопад – 315,60; грудень – 789,61.
Найменування грошових одиниць та відомості щодо виплат одноразового характеру в документах відсутні, а тому в довідці не вказані. 
Як свідчить архівна довідка від 01 квітня 2019 року № 07-06/151, видана Архівним відділом Великоновосілківської районної державної адміністрації Донецької області:
розпорядженням Представника Президента України у Великоновосілківському районі від 01 жовтня 1992 року № 176 «Про перереєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ілліча» перереєстровано колективне сільськогосподарське підприємство імені Ілліча:
відповідно до п. 1.4 Статуту колективне сільськогосподарське підприємство імені Ілліча – правонаступник колгоспу імені Ілліча;
розпорядженням голови Великоновосілківської районної державної адміністрації від 23 березня 2000 року № 169р «Про реєстрацію сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Євгенівське»» зареєстровано сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Євгенівське»;
згідно з п. 2.1 доповнення до Статуту сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Євгенівське», затвердженого розпорядженням голови Великоновосілківської районної державної адміністрації від 12 квітня 2000 року № 238р «Про внесення доповнень до установчих документів СТзОВ «Євгенівське»», сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Євгенівське» створено в процесі реформування колективного сільськогосподарського підприємства імені Ілліча та є його правонаступником;
розпорядженням голови Великоновосілківської районної державної адміністрації від 25 лютого 2002 року № 60 «Про скасування державної реєстрації колективного сільськогосподарського підприємства імені Ілліча» скасована державна реєстрація колективного сільськогосподарського підприємства імені Ілліча.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ в Одеській області зарахувало позивачеві до страхового стажу періоди роботи в колгоспі лише частково, а саме:
з 15 вересня 1976 року по 31 грудня 1976 року – 00 років 02 місяці 21 день;
з 01 січня 1977 року по 04 травня 1977 року – 00 років 03 місяці 21 день;
з 25 травня 1979 року по 31 грудня 1979 року – 00 років 04 місяці 03 дні;
з 01 січня 1988 року по 12 жовтня 1988 року – 00 років 09 місяців 03 дні;
з 10 жовтня 1991 року по 31 грудня 1991 року – 00 років 01 місяць 29 днів;
з 15 січня 1997 року по 15 грудня 1997 року – 00 років 07 місяців 27 днів;
з 15 січня 1998 року по 15 квітня 1998 року – 00 років 01 місяць 24 дні.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, тобто станом на 13 квітня 2025 року, Закон № 1058 діяв в редакції від 04 квітня 2025 року.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій […] із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку […] і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, […].
Умови призначення пенсії за віком визначені ст. 26 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
[…]
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року – не менше 26 років;
[…].
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого ч. 1 цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу:
[…]
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року – від 19 до 29 років;
[…].
Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 01 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого ч. ч. 1-3 цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного ч. ч. 1-3 цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Наявність страхового стажу, передбаченого ч. ч. 1-3 цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.
Порядок звернення за призначенням пенсії визначає ст. 44 Закону № 1058.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 призначення […] пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням […] пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення […] пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Строки призначення пенсії визначені ст. 45 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Ч. 5 ст. 45 Закону № 1058 визначено, що документи про призначення […] пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення […] або про відмову в призначенні […] пенсії.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
При цьому 20 березня 2023 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2981-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсій особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, на якій ведуться бойові дії» (далі – Закон № 2981), який набрав чинності 15 квітня 2023 року.
На підставі розділу І Закону № 2981 п. 14-6 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 доповнений пп. 14-6.2 такого змісту:
«14-6.2. Тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, для осіб, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України, у разі якщо звернення за призначенням пенсії відбулося в період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців після його припинення або скасування, за умови що передбачений ч. 1 ст. 45 цього Закону строк звернення за призначенням відповідної пенсії не сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсія призначається:
за віком – з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку;
[…].
Заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії особам, зазначеним в абз. 1 цього підпункту, визначається з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, з якого призначено пенсію.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, та тимчасово окупованих російською федерацією територій України формується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Термін «тимчасово окупована російською федерацією територія України» для цілей цього підпункту вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».».
П. 2 розділу ІІ Закону № 2981 установлено, що особам, які проживають/проживали на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, та/або на тимчасово окупованій російською федерацією території України та яким у період з 24 лютого 2022 року до набрання чинності цим Законом, крім тих осіб, у яких строк звернення за призначенням відповідної пенсії сплив станом на 24 лютого 2022 року, пенсію призначено з дня звернення, за їх бажанням пенсія обчислюється з урахуванням положень пп. 14-6.2 п. 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії», обґрунтовуючи необхідність прийняття законопроекту, суб`єкт законодавчої ініціативи, з-поміж іншого, вказав таке:
«[…] у різний період після повномасштабного вторгнення окупованими були близько 20 відсотків території України, а сотні тисяч громадян України опинились в окупації.
Однією з гострих проблем для осіб, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю, та які опинились в окупації, є призначення та отримання пенсійних виплат.
Проблема полягає в тому, що особи, які досягли пенсійного віку або стали особами з інвалідністю та проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії, з незалежних від них причин не можуть безпосередньо звернутись до органів Пенсійного фонду України у зв`язку із тимчасовою неможливістю здійснювати свої повноваження такими органами на тимчасово окупованих територіях, а через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України можливості подати заяву та підтверджуючі документи немає можливості у зв`язку із відсутністю на окупованих територіях інтернет-зв`язку та українського мобільного зв`язку.
Таким чином, зазначені особи з об`єктивних причин позбавлені можливості звернутись за призначенням пенсії у встановленому станом на даний час порядку.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист.
Чинним станом на даний час пенсійним законодавством передбачено, що пенсія за віком та по інвалідності призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (встановлення інвалідності), якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (ст. 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Незважаючи на поважність причини пропуску 3-місячного терміну за призначенням пенсії, органи Пенсійного фонду України відмовляють у призначенні пенсії з дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, оскільки чинне законодавство не містить переліку причин, які можуть вважатися поважними для пропуску відповідного строку на звернення.
Вказана ситуація призводить до того, що громадяни України, які проживають на тимчасово окупованих територіях, залишаються без засобів для існування та змушені звертатись до окупаційної влади для отримання фінансової допомоги.
З огляду на це, є необхідність у внесенні змін до чинного законодавства в частині надання можливості особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії, під час дії воєнного стану та протягом трьох місяців з дня його припинення чи скасування, на призначення пенсії з дня досягнення пенсійного віку, незважаючи на пропуск передбаченого станом на даний час 3-місячного терміну на звернення за призначенням пенсії.
[…]».
Отже, Закон № 2981 спрямований на забезпечення соціальної захищеності громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, де ведуться бойові дії шляхом надання можливості для призначення пенсії з дня досягнення пенсійного віку незалежно від строку звернення за пенсією.
За визначенням, наведеним в п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян України та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі – Закон № 1207), тимчасово окупована російською федерацією територія України (тимчасово окупована територія) – це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.
Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону № 1207 датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.
[…]
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі – Порядок № 22-1).
На час звернення позивача з заявою про призначення пенсії Порядок № 22-1 діяв в редакції від 10 березня 2025 року.
При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі – Постанова правління ПФУ № 25-1).
Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, […] (Заява про призначення/перерахунок пенсії – додаток 1); […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі – орган, що призначає пенсію).
Заява про призначення, […] пенсії, […] може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі – вебпортал) або засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, […].
У разі подання заяви засобами Порталу Дія та за умови реалізації технічної можливості щодо її формування та подання, формування заяви здійснюється засобами Порталу Дія відповідно до відомостей, зазначених в додатках до цього Порядку. Відомості, необхідні для формування заяви, можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з інформаційно-комунікаційними системами та публічними реєстрами органів державної влади.
[…]
Відповідно до п. 1.7 розділу І Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
П. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).
[…]
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону № 1058.
[…]
Документи, необхідні для призначення пенсії, визначені розділом ІІ Порядку № 22-1.
Так, згідно з п. 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків […], надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків;
2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 […] (далі – Положення № 10-1), а у разі необхідності – за формою згідно з додатком 3 до Положення № 10-1 (далі – індивідуальні відомості про застраховану особу).
[…];
3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення № 10-1).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
[…];
4) відомості про місце проживання особи;
[…].
Відповідно до п. 2.9 розділу ІІ Порядку № 22-1 під час подання заяв, передбачених п. 1.1 розділу І […] цього Порядку, особою пред`являється паспорт громадянина України […].
В заявах зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.
[…]
Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
[…]
Згідно з п. 2.23 розділу ІІ Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
[…]
П. 2.28 розділу ІІ Порядку № 22-1 установлено, що інформація, що міститься в державних електронних інформаційних ресурсах, отримується шляхом електронної інформаційної взаємодії або направлення запитів до власників (розпорядників) зазначених відомостей.
Електронна інформаційна взаємодія здійснюється засобами системи електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів.
Приймання, оформлення і розгляд документів регламентовані нормами розділу ІV Порядку № 22-1.
Відповідно до абз. 1 п. 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Згідно з п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника […]; надає інформацію щодо умов та порядку призначення […] пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до п. п. 17-19 Порядку № 637. […]; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). […]; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.
Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
[…]
П. 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 установлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, […] пенсії […] із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. […].
Відповідно до п. 4.8 розділу ІV Порядку № 22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, […]. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, […].
За правилами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення, […] пенсії […] електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, […] для здійснення виплати пенсії.
[…]
Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття органом, що призначає пенсію, рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії, а у разі призначення пенсії за віком автоматично - не пізніше одного місяця з дня надходження повідомлення про обраний особою спосіб виплати пенсії.
Аналіз положень п. п. 1.1, 4.2, 4.3, 4.8, 4.10 Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:
- з заявою про призначення пенсії особа може звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду, через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб, (тобто сервісний центр) або подати відповідну заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України або Портал Дія;
- при прийманні документів працівник сервісного центру територіального органу Пенсійного фонду, до якого звернувся заявник, вчиняє дії, передбачені п. 4.2 Порядку № 22-1;
- після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу.
При цьому зміст норм, що містяться в п. 4.2 та 4.10 Порядку № 22-1, свідчить, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;
- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Висновки суду по суті позовних вимог.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям ГУ ПФУ в Одеській області рішення від 21 квітня 2025 року № 050750000631 «Про відмову у призначенні пенсії».
Цим рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу – 15 років.
Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, суду належить перевірити додержання пенсійним органом вимог Закону України від 17 лютого 2022 року № 2073-ІХ «Про адміністративну процедуру» (далі – Закон № 2073), а прийняте ним рішення – на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.
Закон № 2073 регулює відносини органів виконавчої влади, […], їх посадових осіб, […], з фізичними […] особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів (ч. 1 ст. 1 цього Закону).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону № 2073:
1) адміністративний орган – орган виконавчої влади, […] їх посадова особа, […], який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації;
2) адміністративна справа (далі – справа) – справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом;
3) адміністративний акт – рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб);
4) адміністративне провадження – сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта;
5) адміністративна процедура – визначений законом порядок розгляду та вирішення справи;
[…].
У спірних правовідносинах відповідач є адміністративним органом, а прийняте ним рішення – адміністративним актом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2073 адміністративна процедура має проводитись з додержанням таких принципів: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Щодо правомірності дій пенсійного органу при обчисленні стажу.
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058:
застрахована особа – фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – персоніфікований облік) – організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;
страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;
страхові внески – кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначає ст. 24 Закону № 1058.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За правилами, наведеними у ч. 4 ст. 24 Закону № 1058, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон № 1788) визначав порядок і умови зарахування стажу роботи до набрання чинності Законом № 1058.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначає ст. 56 Закону № 1788.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року; до 01 січня 2004 року трудовий стаж вимірювався періодом роботи і не був пов`язаний зі сплатою страхових внесків.
Підтвердження трудового і страхового стажу.
Згідно з ч. 1 ст. 48 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП) облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон № 2464).
Відповідно до ч. 3 ст. 48 КЗпП роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, […].
Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 48 КЗпП).
Порядок підтвердження стажу роботи визначає ст. 62 Закону № 1788, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637).
Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
[…]
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
04 червня 1998 року на виконання Указу Президента України від 04 травня 1998 року № 401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 794 «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» (далі – Постанова КМУ № 794), п. 1 якої затвердив Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі – Положення № 794).
П. 2 Постанови КМУ № 794 Пенсійному фонду України разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією доручено забезпечити з 01 жовтня 1998 року впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
П. 3 Постанови КМУ № 794 установлено, що починаючи з 01 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону № 1788 здійснюється із заробітку особи за період роботи після 01 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку.
Згідно з п. 1 Положення № 794 персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду України та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі – відомості про фізичних осіб).
П. 2 Положення № 794 визначено, що до основних завдань персоніфікованого обліку, з-поміж іншого, належить створення інформаційних передумов для визначення розміру пенсійних виплат за пенсійним страхуванням залежно від тривалості страхового стажу та особистого внеску фізичної особи у формування коштів цього страхування.
Відповідно до абз. 1 п. 3 Положення № 794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб.
Згідно з п. 10 Положення № 794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них; надавати на вимогу фізичної особи копії документів з відомостями про неї стосовно персоніфікованого обліку.
Відповідно до п. 16 Положення № 794 на кожну фізичну особу відкривається персональна облікова картка, […].
[…]
У персональній обліковій картці одночасно накопичуються відомості про фізичних осіб від кожного роботодавця, де працювала особа, з урахуванням усіх фактів її трудової міграції та роботи за сумісництвом.
[…]
Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562, (далі – Положення № 10-1).
Згідно з п. 1 розділу І Положення № 10-1 це Положення відповідно до Закону № 2464 визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі – Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до п. 4 розділу І Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.
Згідно з п. 5 розділу І Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб забезпечує:
облік застрахованих осіб у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та їх ідентифікацію;
накопичення, зберігання та автоматизовану обробку інформації про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію), про набуття застрахованими особами права на отримання страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
нарахування та облік виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб формується як система накопичення, збереження електронних даних на базі централізованих інформаційних технологій […].
Згідно з п. 2 розділу ІІ Положення № 10-1 джерела формування реєстру застрахованих осіб визначені ст. 18 Закону № 2464.
У Реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація (далі – обробка інформації) про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування із: звітності та повідомлень про прийняття працівника на роботу; системи персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; електронних пенсійних справ; системи обліку сплати страхових внесків; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; відомостей, що подаються застрахованими особами у випадках, передбачених законами та цим Положенням; реєстру страхувальників Державного реєстру; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; звернень громадян до органів Пенсійного фонду України; інших джерел, передбачених законодавством.
Згідно з п. 1 розділу III Положення № 10-1 з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки.
Відповідно до п. 1 розділу IV Положення № 10-1 Реєстр застрахованих осіб складається з облікових карток, які включають дані, визначені ч. 3 ст. 20 Закону № 2464 та ч. 3 ст. 21 Закону № 1058.
П. 2 розділу IV Положення № 10-1 установлено, що до облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, […].
Згідно з п. 3 розділу IV Положення № 10-1 відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Аналіз наведених вище норм Законів № 1058 і № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;
- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;
- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Позивач доводить, що має право на зарахування до страхового стажу періоду проходження військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року.
Суд встановив, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу 05 травня 1977 року та звільнений в запас (демобілізований) 24 травня 1979 року.
Ці обставини підтверджені записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2019 року № 12, яка видана на підставі військового квитка серії НОМЕР_1 та облікової картки по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ч. 4 ст. 24 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
На підставі постанови Верховної Ради України від 06 грудня 1991 року № 1931-ХІІ «Про введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 січня 1992 року Закон № 1788 введений в дію в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення в дію цього Закону; з 01 квітня 1992 року – в повному обсязі.
За змістом п. «в» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба незалежно від місця проходження служби.
Відповідно до ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.
На час проходження ОСОБА_1 строкової військової служби діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі – Положення № 590).
Пп. «к» п. 109 Положення № 590 передбачав, що, крім роботи в якості робочого або службовця, в загальний стаж роботи зараховується також служба у складі Збройних Сил СРСР […].
Отже, ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу періоду військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року.
Однак, як свідчить розрахунок стажу, ГУ ПФУ в Одеській області не зарахувало цей період до страхового стажу позивача.
В рішенні, яке є предметом спору, пенсійний орган зазначив, що період проходження військової служби з 05 травня 1977 року по 25 травня 1979 року не зарахований до страхового стажу згідно з військовим квитком серії НОМЕР_1 , оскільки неможливо визначити рік народження його власника.
Суд відхиляє цей аргумент пенсійного органу з огляду на таке.
Відповідно до п. 6 Порядку № 637 для підтвердження військової служби, […] приймаються:
військові квитки;
довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органів, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС;
довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Разом з заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав військовий квиток серії НОМЕР_1 та довідку ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2019 року № 12, тобто підтвердив період військової служби належними доказами.
Суд відзначає, що на титульному аркуші військового квитка серії НОМЕР_1 зазначена інформація про прізвище, ім`я, по батькові, а також про дату, місяць і рік народження його власника, а саме: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
Крім того, згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2019 року № 12, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проходив військову службу в радянській армії з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року.
Відтак, висновок пенсійного органу про неможливість зарахування до страхового стажу часу військової служби на підставі військового квитка, оскільки неможливо визначити рік народження його власника, видається безпідставним і надуманим.
По-перше, сама по собі неможливість встановити рік народження власника військового квитка не може слугувати підставою для незарахування до страхового стажу періоду військової служби.
По-друге, навіть у випадку неможливості встановити рік народження власника військового квитка серії НОМЕР_1 , інші відомості, наведені в цьому документі (як то прізвище, ім`я, по батькові, дата і місяць народження, місце народження, особистий підпис володільця) давали можливість однозначно встановити його належність саме позивачеві.
По-третє, військовий квиток серії НОМЕР_1 містить всі необхідні відомості для визначення дат початку і завершення позивачем військової служби, підстав його призову на військову службу та демобілізації.
По-четверте, крім військового квитка серії НОМЕР_1 , предметом розгляду пенсійного органу була довідка ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2019 року № 12, яка містить інформацію про період проходження позивачем військової служби. Однак ГУ ПФУ в Одеській області при прийнятті оскаржуваного рішення відомості, наведені в цій довідці, не врахувало, не навівши жодних мотивів таких дій.
По-п`яте, держава володіє інформацією про проходження її громадянами військової служби. Відтак, навіть за наявності об`єктивних причин, що унеможливлювали встановлення періоду проходження позивачем військової служби за поданими ним документами, ГУ ПФУ в Одеській області, виходячи з принципу офіційності, було зобов`язано самостійно отримати ці відомості, звернувшись із запитом до відповідних державних органів, зокрема, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки – правонаступника ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак цього не було зроблено.
Позивач доводить, що має право на зарахування до страхового стажу періодів роботи у колгоспі з 01 січня 1976 року по 30 квітня 1977 року та з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1998 року.
Суд встановив, що в з 01 жовтня 1976 року ОСОБА_1 вступив в члени колгоспу імені Ілліча.
З 01 жовтня 1976 року по 31 грудня 1976 року позивач відпрацював 72 людино-дні, з 01 січня 1977 року по 30 квітня 1977 року – 92 людино-дня та був призваний на військову службу.
Після демобілізації з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1979 року позивач відпрацював 105 людино-днів.
В 1980 році позивач відпрацював 321 людино-день, в 1981 році – 328 людино-днів, в 1982 році – 280 людино-днів, в 1983 році – 286 людино-днів, в 1984 році – 280 людино-днів, 1985 році – 314 людино-днів, в 1986 році – 281 людино-день, в 1987 році – 285 людино-днів, (при встановленому на ці роки річному мінімумі участі в громадському господарстві – 280 людино-днів на рік).
З 01 січня 1988 року по 12 жовтня 1988 року позивач відпрацював 217 людино-днів, при встановленому мінімумі – 280 людино-днів на рік, та 12 жовтня 1988 року виведений з членів колгоспу.
10 жовтня 1991 року позивач знову був прийнятий в члени колгоспу.
З 10 жовтня 1991 року по 31 грудня 1991 року позивач відпрацював 49 людино-днів.
В 1992 році позивач відпрацював 316 людино-днів, в 1993 році – 306 людино-днів, в 1994 році – 331 людино-днів, в 1995 році – 258 людино-днів, в 1996 році – 261 людино-день, (при встановленому на ці роки річному мінімумі участі в громадському господарстві – 250 людино-днів на рік).
В 1997 році позивач відпрацював 177 людино-днів, в 1998 році – 44 людино-дні (при встановленому на ці роки річному мінімумі участі в громадському господарстві – 250 людино-днів на рік) і 16 липня 1998 року включений з членів колгоспу за прогули.
Ці обставини встановлені на підставі записів в трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_4 .
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується роботи, виконувана […] на підставі членства в колгоспах […], незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 1788 при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З огляду на те, що в 1980-1987 і 1992-1996 роках ОСОБА_1 виконав встановлений в колгоспі мінімум трудової участі в громадському господарстві, він має право на зарахування до страхового стажу перелічених нижче періодів повністю:
з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1980 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1981 року по 31 грудня 1981 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1982 року по 31 грудня 1982 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1983 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1984 року по 31 грудня 1984 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1985 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1986 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1987 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1993 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1994 року по 31 грудня 1994 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1996 року – 01 рік 00 місяців 00 днів.
Невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в 1976-1979 роках обумовлено поважними причинами, оскільки в члени колгоспу ОСОБА_1 прийнятий лише 01 жовтня 1976 року, в 1977 році відпрацював неповний рік (по 30 квітня) внаслідок призову на військову службу, в 1978-1979 роках проходив військову службу, в 1979 році після демобілізації відпрацював неповний рік (з 15 липня по 31 грудня).
Отже ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу перелічених нижче періодів повністю:
з 01 жовтня 1976 року по 31 грудня 1976 року – 00 років 03 місяці 00 днів;
з 01 січня 1977 року по 30 квітня 1977 року – 00 років 04 місяці 00 днів;
з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1979 року – 00 років 05 місяців 17 днів.
Правові та фактичні підстави для зарахування до страхового стажу періоду з 01 січня 1976 року по 30 вересня 1976 року відсутні, оскільки в члени колгоспу ОСОБА_1 був прийнятий лише 01 жовтня 1976 року, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню як безпідставні.
Період з травня 1977 року по травень 1979 року підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача як період військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року, позаяк в даному випадку відсутні підстави для «подвійного» врахування до стажу одного і того самого періоду (як роботу в колгоспі і як військову службу).
Періоди роботи в колгоспі з 01 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року та з 01 січня 1998 року по 16 липня 1998 року підлягають зарахуванню до страхового стажу за фактичною тривалістю, оскільки в 1997-1998 роках ОСОБА_1 не виконав встановлений мінімум участі в громадському господарстві і 16 липня 1998 року виключений з членів колгоспу за прогули.
Отже, позивач має право на зарахування до страхового стажу періодів:
з 01 січня 1997 року по 31 грудня 1997 рік – за фактичною тривалістю – 177 людино-дні;
з 01 січня 1998 оку по 16 липня 1998 року – за фактичною тривалістю – 44 людино-дні.
Немає підстав для зарахування до страхового стажу періодів з 01 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року та з 01 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року повністю, через відсутність доказів поважності причин невиконання встановленого в колгоспі мінімуму трудової участі в громадському господарстві за ці роки, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Як свідчить розрахунок стажу, ГУ ПФУ в Одеській області зарахувало позивачеві до страхового стажу періоди роботи в колгоспі: з 15 вересня 1976 року по 31 грудня 1976 року – 02 місяці 21 день; з 01 січня 1977 року по 04 травня 1977 року – 03 місяці 21 день; з 25 травня 1979 року по 31 грудня 1979 року – 04 місяці 03 дні; з 01 січня 1988 року по 12 жовтня 1988 року – 09 місяців 03 дні; з 10 жовтня 1991 року по 31 грудня 1991 року – 01 місяць 29 днів; з 15 січня 1997 року по 15 грудня 1997 року – 07 місяців 27 днів; з 15 січня 1998 року по 15 квітня 1998 року – 01 місяць 24 дні, що не відповідає ні фактичним обставинам, ні правовому регулюванню спірних правовідносин.
В рішенні, яке є предметом спору, ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи в колгоспі згідно з архівною довідкою Великоновосілківського районного трудового архіву від 26 квітня 2019 року № 07-03/454, оскільки прізвище, ім`я, по батькові працівника зазначено не в повному обсязі ( ОСОБА_1 ).
Суд відхиляє цей аргумент пенсійного органу з огляду на таке.
По-перше, періоди роботи ОСОБА_1 в колгоспі підтверджені належним чином оформленими записами трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 , які, крім іншого, містять інформацію про дати включення і виключення в колгосп, про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі.
Трудова книжка колгоспника № НОМЕР_4 є належним доказом на підтвердження стажу роботи в колгоспі в розумінні ст. 62 Закону № 1788, а тому позивач взагалі не мав подавати інші додаткові документи для підтвердження цього стажу.
Трудова книжка колгоспника № 735 надана позивачем разом з заявою про призначення пенсії, однак ГУ ПФУ в Одеській області її взагалі проігнорувало без жодного обґрунтування.
По-друге, зважаючи на наявність трудової книжки колгоспника, пенсійний орган не мав обчислювати страховий стаж за час роботи в колгоспі виключно на підставі відомостей, наведених в архівній довідці від 26 квітня 2019 року № 07-03/454.
По-третє, неврахування стажу лише на тій підставі, що архівній довідці від 26 квітня 2019 року № 07-03/454 прізвище, ім`я, по батькові працівника вказані неповністю, є проявом надмірного формалізму з боку ГУ ПФУ в Одеській області. Тим більш, що відомості, наведені в цій довідці, повністю відповідають даним трудової книжки колгоспника № НОМЕР_4 , зміст якої дозволяє чітко і однозначно ідентифікувати її власника.
Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та зміст правових норм, які регулюють спірні правовідносини, рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 21 квітня 2025 року № 050750000631 «Про відмову у призначенні пенсії» підлягає визнанню протиправним.
Висновок суду про протиправність рішення ґрунтується на тому, що воно не відповідає критеріям, наведеним у п. п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС, є необґрунтованим та не може вважатися таким, що прийнято добросовісно і розсудливо.
Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Одеській області не забезпечило всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих ним документів.
Крім того, в процесі розгляду заяви ОСОБА_1 і прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Одеській області не забезпечило дотримання принципів адміністративної процедури, про які йдеться в п. п. 1, 3, 5, 11, 12 ч. 1 ст. 4 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом; адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Всупереч приписам ст. 8 Закону № 2073 ГУ ПФУ в Одеській області не забезпечило належність і повноту з`ясування обставин, що мали значення для вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на пенсію.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону № 2073 адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства.
Суд відзначає, що не може вважатися добросовісною і розсудливою поведінка пенсійного органу, яка знайшла прояв у відмові зарахувати до стажу періоди роботи і військової служби виключно з формальних підстав, з ігноруванням інших документів, поданих разом з заявою про призначення пенсії, а також без будь-якого правового обґрунтуванням.
Тим більш, що частина протиправно незарахованого страхового стажу є істотною і має вирішальне значення при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на пенсію.
Ст. 16 Закону № 2073 розкриває сутність принципу офіційності в адміністративній процедурі.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 16 Закону № 2073 адміністративний орган не може зобов`язувати особу самостійно отримувати документи та інші докази, необхідні для здійснення адміністративного провадження, якщо такий обов`язок не визначено законом.
Ч. 3 ст. 16 Закону № 2073 установлено, що адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.
Порушення принципу офіційності знайшло прояв у тому, що ГУ ПФУ в Одеській області, вважаючи неможливим зарахування до стажу періоду військової служби на підставі військового квитка, не вжило жодних дій, спрямованих на отримання необхідних йому документів чи відомостей від відповідних державних органів.
Крім того, відповідач порушив принцип гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону № 2073 особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно виплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.
Згідно з ч. 2 ст. 17 Закону № 2073 адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.
Ч. 3 ст. 17 Закону № 2073 установлено, що особа має право у передбаченому законом порядку витребовувати та/або надавати документи, а також інші докази, що стосуються обставин адміністративної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 2073 учасники адміністративного провадження мають право:
1) отримувати від адміністративного органу роз`яснення щодо порядку здійснення адміністративного провадження, а також щодо змісту своїх прав та обов`язків у межах адміністративного провадження, визначених законом;
2) брати участь в адміністративному провадженні особисто або через своїх представників;
3) ознайомлюватися з матеріалами справи (крім відомостей, що відповідно до закону віднесені до інформації з обмеженим доступом), робити з них витяги, копії тощо, у тому числі з використанням технічних засобів, під час здійснення та після завершення адміністративного провадження, отримувати інформацію про процедурні дії та процедурні рішення, вчинені (прийняті) під час здійснення адміністративного провадження;
4) бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника;
5) отримувати та надавати документи, інші докази, що стосуються обставин справи;
[…]
7) подавати клопотання про:
[…]
в) витребування документів або відомостей, необхідних для розгляду та вирішення справи;
[…]
9) отримати адміністративний акт;
[…].
Крім того, відповідно до п. 1.8 розділу І Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, має письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково.
В порушення принципу гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, перш ніж прийняти рішення про відмову у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Одеській області не надало ОСОБА_1 можливості надати пояснення, подати додаткові документи, звернутися з клопотанням про витребування додаткових документів та відомостей для підтвердження підстав зарахування до страхового стажу тих періодів, які пенсійним органом не були зараховані.
Прийняття рішення у справі регламентовано нормами ст. 69 Закону № 2073.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону № 2073 за результатами розгляду справи адміністративний орган у межах своїх повноважень приймає адміністративний акт.
Вимоги до змісту адміністративного акта наведені у ст. 71 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 71 Закону № 2073 письмовий адміністративний акт […] складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин.
Адміністративний акт містить підпис та/або печатку (у тому числі електронні), якщо інше не передбачено законом, та повне ім`я відповідальної посадової особи адміністративного органу.
У вступній частині зазначаються найменування адміністративного органу, дата прийняття адміністративного акта та його реєстраційний номер, відомості в обсязі, достатньому для встановлення особи адресата адміністративного акта, та його контактні дані.
Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.
У резолютивній частині адміністративного акта зазначається суть прийнятого за результатами розгляду справи рішення. Крім того, можливе викладення додаткових положень, визначених цією статтею.
У заключній частині зазначаються строк набрання адміністративним актом чинності та спосіб визначення такого строку. В адміністративному акті, який негативно впливає на право, свободу чи законний інтерес особи або покладає на неї певний обов`язок, зазначаються строки і порядок його оскарження (у тому числі найменування та місцезнаходження адміністративного органу, який є суб`єктом розгляду скарги, та вид суду, до якого особа може подати позов). У разі якщо подання скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію адміністративного акта, у заключній частині повинна міститися вказівка на такий винятковий правовий наслідок з посиланням на правові підстави для такого винятку.
Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначені ст. 72 Закону № 2073.
Так, згідно з ч. 1 ст. 72 Закону № 2073 адміністративний акт, […], повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених ч. 6 цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта […] повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 у мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Для окремих видів справ законодавством можуть визначатися додаткові відомості, що зазначаються у мотивувальній частині адміністративного акта (ч. 4 ст. 72 Закону № 2073).
Згідно з ч. 5 ст. 72 Закону № 2073 відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.
Ч. 6 ст. 72 Закону № 2073 передбачено, що мотивування (обґрунтування) адміністративного акта не вимагається, якщо: 1) адміністративний орган задовольнив заяву, при цьому адміністративний акт не стосується прав, свобод чи законних інтересів інших осіб; 2) адміністративний орган під час здійснення інспекційних (контрольних, наглядових) повноважень не виявив порушень законодавства.
Рішення, яке є предметом спору, не відповідає вимогам мотивування (обґрунтування) адміністративного акта, визначеним ст. 72 Закону № 2073.
Мотивування (обґрунтування) рішення про відмову у призначенні пенсії не забезпечує ОСОБА_1 належну можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження, оскільки всупереч приписам ч. 2 ст. 72 Закону № 2073 в цьому рішенні відсутня детальна правова оцінка обставин, виявлених пенсійним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі оцінки виявлених обставин.
Зі змісту рішення неможливо зрозуміти, з якої причини ГУ ПФУ в Одеській області не взяло до уваги відомості, наведені в трудовій книжці колгоспника та в довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 ; на якій правовій підставі та за яким документом визначило тривалість страхового стажу ОСОБА_1 за час роботи в колгоспі, відображену в розрахунку стажу (форма РС-право), тощо.
В рішенні відсутня будь-яка оцінка клопотання позивача, викладеного в заяві від 13 квітня 2025 року, про призначення пенсії із застосуванням норм Закону № 2981.
Суд наголошує, що в контексті спірних правовідносин йшлося про прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, тобто про відмову особі в реалізації її конституційного права на соціальний захист.
Відтак, таке рішення потребувало ретельного, повного і чіткого обґрунтування, чого відповідачем не було забезпечено.
Умови правомірності адміністративного акта наведені у ст. 87 Закону № 2073.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону № 2073 адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону № 2073 протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним ч. 1 цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Порушення адміністративним органом передбаченої законом адміністративної процедури, якщо воно не вплинуло і не могло вплинути на правомірність вирішення справи по суті, не спричиняє протиправності адміністративного акта (ч. 3 ст. 87 Закону № 2073).
Отже, невідповідність адміністративного акта принципам адміністративної процедури є самостійною і достатньою підставою для визнання його протиправним.
Оскільки рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 21 квітня 2025 року № 050750000631 «Про відмову у призначенні пенсії» є протиправним, порушене право позивача підлягає поновленню шляхом скасування цього рішення.
Виходячи з встановлених фактичних обставин та правового регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, для повного та ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення суд вважає за необхідне також застосувати такі способи захисту як зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області:
- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року;
- зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в колгоспі:
з 01 жовтня 1976 року по 31 грудня 1976 року – 00 років 03 місяці 00 днів;
з 01 січня 1977 року по 30 квітня 1977 року – 00 років 04 місяці 00 днів;
з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1979 року – 00 років 05 місяців 17 днів;
з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1980 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1981 року по 31 грудня 1981 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1982 року по 31 грудня 1982 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1983 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1984 року по 31 грудня 1984 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1985 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1986 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1987 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1993 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1994 року по 31 грудня 1994 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1996 року – 01 рік 00 місяців 00 днів.
з 01 січня 1997 року по 31 грудня 1997 рік – за фактичною тривалістю – 177 людино-дні;
з 01 січня 1998 оку по 16 липня 1998 року – за фактичною тривалістю – 44 людино-дні;
- повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 квітня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058 з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні, та прийняти відповідне рішення з додержанням принципів адміністративної процедури.
З приводу заперечень відповідача, які полягають у тому, що призначення пенсії належить до його дискреційних повноважень, суд вважає за необхідне зазначити таке.
За визначенням, наведеним у п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 2073, дискреційне повноваження – повноваження, надане адміністративному органу законом, обрати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.
Як визначено у Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, дискреційні повноваження означають свободу адміністрації оцінювати ситуації й приймати у них рішення, надають адміністрації простір у здійсненні вибору між вільними рішеннями.
Проявом адміністративного розсуду може бути:
а) коли норма, встановлюючи певні варіанти рішень, зобов`язує орган зробити вибір одного з варіантів;
б) коли норма уповноважує орган або посадову особу діяти на власний розсуд і при цьому настання правових наслідків не пов`язується конкретними умовами тощо.
Разом з цим у випадку досягнення особою пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058, і набуття нею на день досягнення пенсійного віку необхідного страхового стажу, пенсійний орган має лише один варіант правомірної поведінки – прийняти рішення про призначення пенсії, тобто йдеться про повноваження, які не є дискреційними.
В іншій частині позовних вимоги ОСОБА_1 , (що стосуються зарахування до його страхового стажу інших періодів), слід відмовити з мотивів, які наведені судом вище.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн (квитанція від 31 липня 2025 року).
Докази здійснення позивачем інших судових витрат суду не надані.
Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, заявлених позивачем, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.
Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 12, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ідентифікаційний код 20987385, місцезнаходження: 65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21 квітня 2025 року № 050750000631 «Про відмову у призначенні пенсії».
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період військової служби з 05 травня 1977 року по 24 травня 1979 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 по страхового стажу періоди роботи в колгоспі:
з 01 жовтня 1976 року по 31 грудня 1976 року – 00 років 03 місяці 00 днів;
з 01 січня 1977 року по 30 квітня 1977 року – 00 років 04 місяці 00 днів;
з 15 липня 1979 року по 31 грудня 1979 року – 00 років 05 місяців 17 днів;
з 01 січня 1980 року по 31 грудня 1980 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1981 року по 31 грудня 1981 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1982 року по 31 грудня 1982 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1983 року по 31 грудня 1983 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1984 року по 31 грудня 1984 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1985 року по 31 грудня 1985 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1986 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1987 року по 31 грудня 1987 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1992 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1993 року по 31 грудня 1993 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1994 року по 31 грудня 1994 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1995 року по 31 грудня 1995 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 01 січня 1996 року по 31 грудня 1996 року – 01 рік 00 місяців 00 днів.
з 01 січня 1997 року по 31 грудня 1997 рік – за фактичною тривалістю – 177 людино-дні;
з 01 січня 1998 оку по 16 липня 1998 року – за фактичною тривалістю – 44 людино-дні.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 квітня 2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні, та прийняти відповідне рішення з додержанням принципів адміністративної процедури.
6. В іншій частині позовних вимог – відмовити.
7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.
8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
9. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
10. Повне судове рішення складено 07 січня 2026 року. 

Суддя Т.О. Кравченко