ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2026 року м.Чернігів Справа № 620/12529/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді - Клопота С.Л. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві та просить наступне.
1. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік - 14 діб, 2022 рік - 14 діб.
2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік - 14 діб, 2022 рік - 14 діб.
Ухвалою судді від 26.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.
Відповідачем подано відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.
Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке. 
ОСОБА_1 (далі по тексту - Позивач) з травня 2023 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції у м. Києві на посаді старшого інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №4 (з обслуговуванням житлового масиву «Березняки») Дніпровського управління поліції ГУНП.
Відповідно до витягу з наказу ГУНП в Чернігівській області №1542о/с від 01.09.2025 року Позивача було звільнено зі служби за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», 01 вересня 2025 року. Однак, при звільненні з Позивачем повного розрахунку проведено не було, зокрема ГУНП у м. Києві (далі по тексту - Відповідач) в повному обсязі не було нараховано та не було виплачено компенсацію за додаткові оплачувані відпустки як учаснику бойових дій.
Позивач звернувся за правовою (правничою) допомогою до Адвокатського об`єднання «Канцелярія права», яким для надання юридичної допомоги Позивачу було призначено адвоката Прядка Олександра Анатолійовича (далі по тексту - Адвокат). 
Адвокатом 06.11.2025 року було надіслано запит №198 з проханням надати довідку про перебування Позивача під час проходження служби у ГУНП у м. Києві у відпустках (у тому числі додаткових пільгових відпустках), з обов`язковим зазначенням відпусток учасника бойових дій та фактично невідбутих діб за кожен рік за весь час проходження служби по день звільнення, та у разі наявності невикористаних Позивачем щорічних основних, додаткових, в тому числі пільгових відпусток як учаснику бойових дій, - нарахувати та виплатити компенсацію за всі невикористані ним відпустки.
До проходження служби в ГУНП у м. Києві Позивач проходив службу в ГУНП в Чернігівській області. Під час проходження служби в ГУНП у м. Києві Позивач особисто звертався до ГУНП в Чернігівській області для отримання інформації щодо використання відпусток. ГУНП в Чернігівській області було видано довідку №1357 2025 від 20.05.2025, згідно якої Позивач не використав додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік - 14 календарних днів та за 2022 рік - 14 календарних днів, всього 28 днів. 
Зазначену довідку було додано до адвокатського запиту №198 та направлено на адресу Відповідача з проханням врахувати інформацію, зазначену в ній при нарахуванні та виплаті Позивачу компенсації за всі невикористані відпустки.
У листі від 17.11.2025 року №439628-2025 Відповідачем жодної інформації щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій зазначено не було. 
Разом з листом була надана довідка щодо використання відпусток Позивачем за період служби виключно в ГУНП у м. Києві. 
При цьому інформація, зазначена у долученій до запиту довідці про ГУНП в Чернігівській області Відповідачем врахована не була.
Згідно наказу ГУНП у м. Києві від 01.09.2025 року №1542о/с зазначено щодо не використаних Позивачем щорічних чергових основних та додаткових відпусток за період з 2015 року по дату звільнення. 
Інформація щодо компенсації не використаних додаткових оплачуваних відпусток як учасника бойових дій у зазначеному наказі відсутня.
Проведеним аналізом наданої ГУНП в Чернігівській області та Відповідачем інформації, робимо висновок, що Позивачем не використано додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік - 14 календарних днів та за 2022 рік - 14 календарних днів, які Відповідачем компенсовані не були. На прохання нарахувати та виплатити компенсацію за всі не використані Позивачем відпустки було фактично отримано відмову, адже таке прохання Відповідачем було проігнороване.
Не погодившись з цим, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами статті 2 Закону України «Про оплату праці» в структуру заробітної плати входять:
Основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Таким чином, компенсація за не використану відпустку входить до структури грошового забезпечення поліцейських, є його складовою.
Статтею 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року №504/96-ВР передбачено обов`язок роботодавця щодо компенсації не використаних щорічних та додаткових відпусток у разі звільнення працівника.
Однак, в порушення зазначених вимог, Відповідачем за не використані дні додаткових оплачуваних відпусток компенсація проведена не була.
Відповідно до вимог Закону №580-VIII та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні:
щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;
щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейського (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу) на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці поліцейських, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд вважає необхідним застосувати у спірних правовідносин норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в поліції.
Згідно з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справах № 825/1038/16 від 02.07.2020 року, № 808/2122/18 від 31.03.2020 року в силу вимог частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Підстави для повернення судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. 
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (вул. Володимирська, 15,м. Київ,01001) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у м. Києві щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік - 14 діб, 2022 рік - 14 діб.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові оплачувані відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік - 14 діб, 2022 рік - 14 діб.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. 
Повний текст рішення виготовлено 06 січня 2026 року. 

Суддя Сергій КЛОПОТ