РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
Справа № 293/1310/25
Провадження № 2/293/75/2026
12 січня 2026 року	селище Черняхів	

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В., 
за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ"
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за договором позики

УСТАНОВИВ:
Процесуальні дії по справі.
Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованість за договором позики №1656776 від 21.03.2021, що становить 9681,89 грн, з яких:
3 500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту;
6 181,89 грн – заборгованість по відсоткам;
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору позики №1656776 від 21.03.2021.
Суд у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України сформував запит в ЄСІТС "Електронний суд" та отримав відповідь з ЄДДР № 1968435 від 04.11.2025 щодо зареєстрованого місця проживання  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 06.11.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Розгляд справи по суті суд призначив на 10.12.2025. 
Одночасно п.8 даної ухвали, суд у порядку ст. 84 ЦПК України, витребував в АТ "Державний ощадний банк України" (ЄДРПОУ `00032129, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г) інформацію щодо належності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) карткового рахунку № НОМЕР_2 ; виписку по картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «Державний ощадний банк України" на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за період з 21.03.2021 року по 24.03.2021 року.
03.12.2025 на виконання ухвали суду від АТ «Державний ощадний банк України» надійшла відповідь з доданою інформацією про рух коштів по банківському рахунку за запитуваний період.
Ухвалою від 10.12.2025, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 10.12.2025, суд відклав розгляд справи на 12.01.2026.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору позики №1656776 від 21.03.2021 (далі – договір, кредитний договір), укладеного між ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 (відповідач).
Позивач вказує, що внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 9 681,89 грн, з яких: 3 500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 6181,89 грн – заборгованість по відсоткам.
26.10.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" укладено договір факторингу № 2610 , відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики №1656776 від 21.03.2021.
03.04.2023 між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" укладений договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №1656776 від 21.03.2021.
Отже, позивач доводить, що наділений правом грошової вимоги до відповідача за договором позики №1656776 від 21.03.2021 в сумі 9 681,89 грн.
Позивач зазначає, що всупереч умов кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та заборгованість за кредитом не погасив.
З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.
У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.
Позивач повноважного представника у судове засідання не направив. 
16.12.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутнгсті представника позивача, за змістом якої просить справу розглядати у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.95). 
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання: АДРЕСА_1 . 
Згідно поштових трек-номерів відправлення: "R067033909095", "R067056157228", за яким направлялось поштове відправлення відповідачу,поштові відправлення "вручено особисто" (а.с.89,99).
Відповідач, у порядку ст. 178 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не подав.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно із ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За нормами ч.1 ст. 281 ЦПК України, про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, з урахуванням наявності умов, за яких можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст. 280,281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України, занесена до протоколу судового засідання від 12.01.2026.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.
У судовому засіданні від 12.01.2026 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
21.03.2021 між ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладений договір позики №1656776 (а.с.15).
Відповідно до п. 1.1. договору, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
За умовами договору сума позики становить 3 500,00грн, строк позики (строк договору) -15 днів, процентна ставка -1.99 % (фіксована). 
Відповідно до визначеного у договорі графіка повернення позики та сплати процентів визначено, що датою надання позики є 21.03.2021/датою повернення – 05.04.2021/знижена процентна ставка/день,% - 1,99%/ процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день,% - 2,70%/ орієнтовна реальна річна процентна ставка, % -726,35%/ орієнтовна загальна вартість позики у грн – 4544,75 (п.2 договору).
Сторони погодили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.3 договору).
Відповідно п. 4.1, 4.2 договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту.
Згідно із п.5 договору сторони узгодили, що цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Договір підписаний сторонами електронними підписами за допомогою одноразових ідектифікаторів.
На підтвердження укладення кредитного договору та погоджених умов такого договору позивач також додає Правила надання грошових коштів у позику ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" (а.с.18-28).
Згідно із довідкою про ідентифікацію, виданої ТОВ "1Безпечне агентство необхідних кредитів" (первісний кредитор), товариство підтверджує ідентифікацію ОСОБА_1 при укладенні договору №1656776 від 21.03.2021 із зазначенням одноразового ідентифікатора/часу відправки ідентифікатора позичальнику/електронної пошти, на яку було відправлено ідентифікатор (а.с.15/зворотна сторона/).
Згідно із довідкою про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи від 01.10.2025, копії платіжної інструкції від 21.03.2021, наданими позивачем, сума кредитних коштів у розмірі 3 500,00 грн відповідачу перерахована 21.03.2021 на номер платіжної картки НОМЕР_2 (а.с. 16/зворотна сторона/, 17).
Відповідно до отриманої судом інформації від АТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 відкритий банківський рахунок № НОМЕР_3 (980), який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_4 на яку ОСОБА_1 перераховано кредитні в розмірі 3500,00 грн (а.с.85-87).
26.10.2021 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" укладено договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" відступило на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором позики № 1656776 від 21.03.2021 (а.с.28/зворотна сторона/-32).
03.04.2023 між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" укладений договір факторингу №030423-ФК за умовами якого ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики № 1656776 від 21.03.2021 (а.с.37/зворотна сторона/-41).
Про перехід та набуття таких прав вимоги заборгованості за кредитним договором до відповідача, окрім договорів факторингу, позивач додає копію акту прийому-передачі Реєстру заборгованостей за договором факторингу №2610 від 26.10.2021, акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру Заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №2610 від 26.10.2021(а.с.33), копію реєстру прав вимоги №2 від 26.10.2021(а.с.34-35), копію акту звірки взаємних розрахунків за період січень 2021-грудень 2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів" і ФК Управління активами ТОВ за договором №2610 від 26.10.2021 (а.с.35/зворотна сторона/), копію акту звірки взаємних розрахунків за період:2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "1Безпечне агентство необхідних кредитів" і ФК Управління активами ТОВ за Договором факторингу №2610 від 26.10.2021 (а.с.36/зворотна сторона/), копію акту прийому-передачі Реєстру Заборгованостей за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023, акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру Заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2021 (а.с.42), копію реєстру боржників від 03.04.2023, що є додатком №1 до договору факторингу №№030423-ФК від 03.04.2021 (а.с.43-44), копію акту звірки взаєморозрахунків взаємних розрахунків за період:03.04.2023-01.11.2024 між ТОВ "Фінансова компанія Управління активами" і ТОВ "Фінпром Маркет" по договору факторингу №030423 –ФК від 03.04.2023 (а.с.44/зворотна сторона/).
Відповідно до реєстру боржників від 03.04.2023, що є додатком №1 до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2021, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 10 169,44 гривень, з яких: з яких: 3 500,00 грн – заборгованість за тілом позики; 6669,44 – заборгованість за нарахованими процентами (а.с.43-44).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики №1656776 від 21.03.2021 заборгованість ОСОБА_1 за період з 21.03.2021 по 15.10.2025 становить 9 681,89 гривень, з яких: з яких: 3 500,00 грн – заборгованість за тілом позики; 6 181,89 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с. 6-8).
Позивач зазначає, що в порушення умов вказаного договору позики, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 9 681,89 гривень.
Оскільки, відповідач добровільно не погасив існуючу заборгованість перед позивачем після набуття права вимоги останнім, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 11 ЦК України встановлено, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором позики, особою, яка набула таке право відповідно до договору факторингу.
Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ч 2. ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому акцентуючи пропозицію товариства відповідач електронним підписом одноразовим ідентифікатором у договорі визнає та погоджується на запропоновані умови користування та порядок надання товариством грошових коштів. 
Отже, підписання договору позики № 1656776 від 21.03.2021 свідчить про те, що ОСОБА_1 (відповідач) всі умови цілком зрозумів та своїм підписом підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні такого договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі статтею 10 Закону України "Про електронну комерцію" електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до умов договору позики № 1656776 від 21.03.2021 підписання договору відбувається з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (п. 5 договору).
Відповідно до положень Закону України "Про електронну комерцію" договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Отже, кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, а тому наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).
Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що відповідач з умовами договору позики був ознайомлений, підписав такий договір, однак умови договору виконував не належним чином. 
Факт отримання кредитних коштів відповідачем не спростований та станом на день вирішення спору в суді матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості перед позивачем у заявленому розмірі.
Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, право грошової вимоги за договором позики № 1656776 від 21.03.2021 перейшло до  Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (позивач).
З огляду на викладене вище, позовні вимоги ТОВ "Фінпром Маркет" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 500,00 грн є обгрунотваними, заявленими відповідно до умов договору та підлягають задоволенню.
Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача 6181,89 грн заборгованості за відсотками, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отож, з аналізу викладеного слідує, що виплата процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Так, за умовами договору сторони погодили, що строк позики становить 15 днів, нарахування процентів за умовами договору проводиться щоденно, включаючи дати отримання та дати повернення, на залишок позики, тобто зважаючи на умови договору нарахування процентів є правомірним саме в межах строку кредитування з 21.03.2021 по 05.04.2021 включно.
Відтак, в межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплатити проценти, і саме в межах цих строків мало відбуватись нарахування відсотків, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за кредитним договором до 04.07.2021, що відповідно не відповідає, визначеному договором порядку їх нарахування.
Суд зазначає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказане узгоджується з висловленими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, у справі № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року), у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19) .
Такими чином правомірним є нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у межах погодженого строку кредитування, а саме з 21.03.2021 по 05.04.2021 включно.
За розрахунком суду, проценти за користування кредитом за період з 21.03.2021 по 05.04.2021 на суму заборгованості 3 500,00 грн становлять 1 044,75 грн.
Відтак, вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом є правомірною та підлягає задоволенню в розмірі 1 044,75 грн.
В іншій частині стягнення процентів, суд відмовляє за безпідставністю вимог.
З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню на загальну суму 4544,75 грн, з яких: 3 500,00грн - заборгованість за тілом кредиту, 1 044,75 грн - заборгованість за відсотками.
В частині стягнення 5 137,14 грн заборгованості за відсотками суд відмовляє у задоволенні позову. 
Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо витрат позивача на правову допомогу у розмірі 4 500 грн, суд зазначає про таке.
Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ст. 141 ЦПК України).
Окремо існує норма щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу - з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ст. 137 ЦПК України).
Верховний Суд у свої постановах неодноразово робив висновки щодо переліку тих чи інших документів для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які можуть слугувати підтвердженням заявленого розміру витрат. Такими доказами можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг. Такий перелік відповідно не є вичерпним. 
Отже, з аналізу викладеного слідує, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Так, на підтвердження обставин понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору №25-08/25/ФП про надання правової допомоги від 25.08.2025 (а.с. 45-47), копію акта приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, що є додатком №1 до договору №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025 (а.с.49/зворотна сторона/-50), копію витягу з акта від 06.10.2025 №3-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги №25/08/25/ФП від 25.08.2025, що є додатком №2 до договору №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025 (а.с.49), копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 15.10.2025 з оплати згідно акту №3-ФП приймання наданої правничої допомоги від 06.10.2025 за договором №25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025 (а.с.51).
Таким чином, у справі, що розглядається позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги.
Згідно із вимогами норм ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України). 
Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Отож, зважаючи на часткове задоволення позову, суд задовольняє заяву позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України, що становить 2 112,33 грн.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ: 
1. Позов задовольнити частково.
2.Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" (адреса місцезнаходження: вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь, 08205, ЄДРПОУ 43311346)
-3500,00 грн заборгованість за тілом кредиту;
-1044,75 грн заборгованість за відсотками;
-1137,09 грн судового збору;
- 2112,33 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
3. В решті позову відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ"( адреса місцезнаходження: вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь, 08205, ЄДРПОУ 43311346)
Відповідач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Повне рішення складено 15.01.2026
Суддя 	Людмила ЛОСЬ