ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року 
м. Київ

справа №320/6227/23
адміністративне провадження № К/990/17505/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача -           Яковенка М. М.,
суддів -                    Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження    в касаційній інстанції адміністративну справу №    320/6227/23
за адміністративним позовом     ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета АТ «СЕНС-БАНК» спору на стороні відповідача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: О. В. Епель, О. В. Карпушова, Є.  І.  Мєзєнцев) від 17 березня 2025 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1.     ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач, скаржник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м.  Києві, відповідач), третя особа АТ «Сенс-Банк», в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 11 квітня 2019 року: 
№ 0028284202, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
№ 0028274202, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
№ 0028264202, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, в т.ч., за штрафними санкціями у розмірі 1 039 406,88 грн;
№ 0028294202, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачує фізична особа за результатами річного декларування, в т.ч., штрафні санкції у розмірі 86 617, 24 грн.
2.    В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проживав за адресою АДРЕСА_1 у період по 27 лютого 2018 року, а тому не міг отримувати від податкових органів повідомлення про проведення перевірки, акт перевірки та спірні податкові повідомлення-рішення. Крім того, ОСОБА_1 стверджував, що не отримував від банку повідомлення про прощення боргу, а тому відповідна процедура є нікчемною.
Разом з тим, позивач покликався на те, що право вимоги за Договором про іпотечний кредит, укладеним між ним та ТОВ «Унікредит банк» було передано у повному обсязі до ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28 серпня 2021 року, що свідчить про відсутність запровадження процедури прощення кредиту, продовження обліку кредитної заборгованості ОСОБА_1 , а отже й про відсутність бази для оподаткування.
3.    Рішенням Київського окружного адміністративного суду (суддя: А. М. Леонтович) від 09  травня 2024 року позов задоволено повністю.
4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року скасовано, та ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м.  Києві, третя особа АТ «Сенс-Банк» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишено без розгляду.
5.    Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 травня 2024 року у справі № 320/6227/23 залишити без змін.
5.1 Разо з касаційною скаргою, позивачем пдано клопотання про передачу справи на судову палату на підставі частини першої статті 346 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
6.    Після усунень недоліків касаційної скарги, ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.
7. Через систему «Електронний суд» 15 червня 2025 року до Верхоного Суду надйшов відзив на касаційну скаргу, у якому, відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.
8.  Ухвалою Верховного Суду закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у порядку письмового провадження.
9. Станом на час розгляду справи відзив на касаційну скаргу від третьої особи не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду у справі.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10.    Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 травня 2007 року між Товариство з обмеженою відповідальністю «УніКредит Банк» та гр. України ОСОБА_1 було украдено іпотечний договір № МRTG-000000002923/S, предметом якого є квартира ; АДРЕСА_2 .
11. Згідно з вимогою про усунення порушень від 02 березня 2017 вих. № USB/54АТ «Укрсоцбанк» повідомив ОСОБА_1 про необхідність у 30-денний термін здійснити погашення заборгованості за кредитним договором, а також особа попереджена про намір кредитора звернути стягнення на предмет іпотеки через суд чи через вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки.
12. Також встановлено, що АТ «Укрсоцбанк» у 4 кварталі 2017 року проведено операцію звернення стягнення на предмет іпотеки, який виступає забезпеченням виконання зобов`язань за Кредитним договором позичальника ОСОБА_1 та операції з прощення (анулювання) даній фізичній особі за власник рішенням суми залишку боргу за Кредитним договором позивальника до закінчення строку позовної давності. Інформацію включено до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ), а саме: нарахований та виплачений дохід з ознакою доходу «126» у вигляді основної кредитної заборгованості прощеної (анульованої) за самостійним рішенням банку, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі 4 619 586,12 грн.
13. Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2, пункту 75, статті 75, підпункту 78 1.4 пункту 78.1 статті 78 та статті 79 ПК України та наказу ГУ ДФС у м. Києві від 18 лютого 2019 року № 2102 було проведено документальну позапланову перевірку платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання ним вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага у вигляді суми боргу анульованого кредитором за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, за результатом проведення якої було складено акт перевірки від 14 березня 2019 року за № 550/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 , яким встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог:    
- пункту 179.1, статті 179 ПК України з урахуванням вимог підпункту 49.18.4 пункту 19.18 статті 49 ПК України, не подано до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними додатками за 2017 рік;
- підпункту «а» пункту 176.1 статті 176, пункту 44.1, пункту 44.3 статті 44 ПК України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- підпункту 168.2.1 пункту 168.2. статті 168 ПК України з урахуванням вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2017 рік у сумі 4 619 586,12 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 831 525,50 гривень;
- підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 161 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідних положень Кодексу, не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2017 рік у сумі 69 293,79 гривень.
14. На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 11 квітня 2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення: 
№ 0028264202, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, в т.ч., за штрафними санкціями у розмірі 1 039 406,88 грн.;
№ 0028274202, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 170,00 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;
№ 0028284202, відповідно до якого застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн., з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.
№ 0028294202, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачує фізична особа за результатами річного декларування, в т.ч., штрафні санкції     у розмірі 86 617, 24 грн.
15. Також встановлено та вбачається з матеріалів цієї справи, що згідно довідки вих. № 86765-23.1 від 05 жовтня 2021 року АТ «Альфа-банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», наданої позичальнику ОСОБА_1 , судом встановлено, що станом на 22 січня 2021 року заборгованості за кредитним договором № MRTG-000000002923 від 10 травня 2007 року немає у зв`язку із відступленням права вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу від 28 серпня 2021 року.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16.    Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на момент прийняття рішення про проведення перевірки, складення акту про результати перевірки, прийняття податкових повідомлень-рішень позивач вже не мав зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , а тому дійшов до висновку про порушення податковим органом порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Також суд зазначив, що наслідком прощення (анулювання) заборгованості є припинення зобов`язань за кредитним договором. Проте, подальше відступлення кредитних зобов`язань свідчить про відсутність факту прощення заборгованості та підтверджує її існування.
Суд також врахував, що АТ «Укрсоцбанк» не було повідомлено позивача про прощення основної суми боргу шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення, та фактично не здійснило прощення боргу ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не отримував дохід у вигляді додаткового блага, а спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
17. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд апеляційної інстанції вказав на те, що платник податків може звернутися до адміністративного суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду.
Позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень ним підписаний 15 березня 2023 року та зареєстрований Київським окружним адміністративним судом 16 березня 2023 року за вхідним № 7692, тобто після спливу більш як двох років після їх отримання та більш як одного року з дня остаточного формулювання практики Верховним Судом, що не може бути демонстрацією позивачем прояву належної зацікавленості щодо їх оскарження, та вчинення юридично значущих дій без зайвих зволікань та свідчить про пропуск строку звернення до суду з цим позовом за відсутності поважних причин такого пропуску. Не зазначено таких причин і під час перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження.
Окрім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції відповідачем було подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку на оскарження спірних податкових повідомлень-рішень. Втім, процесуальне рішення за наслідками розгляду такої заяви у матеріалах справи відсутнє, що дозволяє апеляційному суду стверджувати, що суд не надав оцінки доводам відповідача щодо порушення позивачем строків звернення до суду з цим позовом та не прийняв обґрунтоване рішення по суті такої заяви.
Разом з тим, зазначено про відсутність правових підстав для врахування зміни відповідача прохальної частини апеляційної скарги, оскільки у відповідності до частини першої статті 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень. Отже, апелянтом пропущено строк реалізації його права на зміну чи доповнення апеляційної скарги.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
18.    Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у справі.
19.    З огляду на зміст касаційної скарги, підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, передбаченому пунктом 2 частини четвертої    статті 328 КАС України, - якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
20. Необхідність відступу від висновку КАС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20 про застосування шестимісячного строку звернення до суду полягає в тому, що 
(1) викладений висновок погіршує становище платника податків, що суперечить принципу in dubio pro tributario, практиці Європейського суду з прав людини у справах та «Сєріков проти України» та «Щокін проти України»;
(2) саме в разі застосування існуючого підходу правотлумачення податковий орган може виявляти правопорушення та ухвалювати рішення про накладення штрафів у строк 1095 днів (в окремих випадках - 2555 днів), а платник податку має право на оскарження рішення податкового органу протягом 6-місячного строку, що є очевидним дисбалансом в сторону суб`єкта владних повноважень;
(3) отже, необхідно змінити підхід правозастосування норми на користь платника податків як слабшої сторони у правовідносинах з суб`єктом владних повноважень на застосування 1095-денного (у певних випадках 2555-денного) строку звернення до суду щодо оскарження рішення податкового органу без застосування процедури досудового врегулювання спору платником податків.
21. Звертає увагу на те, що подібна за змістом позиція викладена у Окремій думці від 27 січня 2022 року суддів КАС ВС (Желтобрюх І.Л., Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.) по справі № 160/11673/20.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22.  Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
23. Аналіз змісту касаційної скарги та доводів скаржника свідчить про те, що предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
24. Отже, Суд враховує, що в межах вимог цієї касаційної скарги, не є спірним питанням щодо правомірності податкових повідомлень рішень від 11 квітня 2019 року № 0028284202, №  0028274202, № 0028264202, № 0028294202.
25. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої  статті 341 КАС України, виходить з такого.
26. Надаючи оцінку порушеному питанню дотримання позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів виходить з наступного.
27. Предметом спору у цій справі (з урахуванням меж касаційного перегляду) є податкові повідомлення-рішення від від 11 квітня 2019 року № 0028284202, № 0028274202, № 0028264202, № 0028294202, які в адміністративному порядку позивачем не оскаржувались. Ці обставини не є спірними між сторонами.
28. При цьому, як зазначає представник позивача у позовній заяві та у відзиві на апеляційну скаргу, а також підтвердив у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, про існування спірних податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 достеменно було відомо 30 листопада 2021 року після ознайомлення його представника з матеріалами судової справи № 640/25254/21 (т.1 а.с.43-34).
29. Разом з тим, позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень ним підписаний 15 березня 2023 року та зареєстрований Київським окружним адміністративним судом 16 березня 2023 року за вхідним № 7692.
30. Частина перша статті 122 КАС України встановлює, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративною суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
31. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
32. Частиною першою, другою статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
33. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
34. У частині третій статті 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
35. Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
36. Питання строків звернення до суду як і з попереднім використанням платником податків досудового порядку вирішення спору, так і без застосування зазначеної процедури було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом і станом на сьогодні практика Верховного Суду з цього питання є сформованою і усталеною.
37. При цьому в кожному випадку темпоральні проміжки, як і момент початку відліку строку, є різними.
38. 26 листопада 2020 року Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову у справі № 500/2486/19, у якій зазначив, що граматичне тлумачення змісту пункту 56.18 статті 56 ПК України дає підстави для висновку, що вказана норма не встановлює процесуальних строків звернення до суду. Абзац перший цієї норми презюмує право платника податків використати судовий порядок оскарження відповідного рішення контролюючого органу та встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України.
39. Виходячи з наведених вище мотивів, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював такий правовий висновок: «Норма пункту 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною щодо норми пункту 56.19 статті 56 ПК України. Водночас норма пункту 56.19 статті 56 ПК України є спеціальною щодо норми частини четвертої статті 122 КАС України, має перевагу в застосуванні у податкових спорах і регулює визначену її предметом групу правовідносин - оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень та інших рішень контролюючих органів про нарахування грошових зобов`язань за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору (застосування процедури адміністративного оскарження - абзац третій пункту 56.18 статті 56 ПК України). Вона встановлює строк для їх оскарження протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті».
40. Колегія суддів зазначає, що, незважаючи на те, що правовий висновок, викладений у вищевказаній постанові безпосередньо стосується застосування пункту 56.19 статті 56 ПК України при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень після проведення процедури адміністративного оскарження, Верховний Суд у складі судової палати також більш широко виклав і новий підхід у тлумаченні пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало бути враховано у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань. Цей висновок фактично мав універсальний характер.
41. У розвиток зазначеного правового підходу у постанові від 27 січня 2022 року у справі №  160/11673/20 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював наступний правовий висновок: «Процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною другою статті 122 КАС України - становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Судова палата вважає, що такий висновок не суперечить пункту 56.18 статті 56 ПК України, який закріплює право на звернення до суду з позовом у будь-який момент після отримання такого рішення, але при реалізації цього права має враховуватися строк давності».
42. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.07.2025 у справі № 500/2276/24 також вирішувала питання визначення строку звернення до суду із позовом про оскарження податкового повідомлення-рішення та за наслідками аналізу норм Податкового кодексу України у взаємозв`язку з нормами Кодексу адміністративного судочинства України виснувала, що в адміністративному судочинстві можна виділити такі строки оскарження рішень/дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень:
1) якщо платник податків не оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку - строк звернення до суду становить 6 місяців (частина друга статті 122 КАС України);
2) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке не стосується нарахування грошових зобов`язань (наприклад, блокування ПН; присвоєння ризикового статусу тощо), - строк звернення до суду становить 3 місяці (частина четверта статті 122 КАС України);
3) якщо платник податків оскаржував рішення контролюючого органу в досудовому (адміністративному) порядку, яке передбачає нарахування грошових зобов`язань (наприклад, податкове повідомлення-рішення), - строк звернення до суду становить 1 місяць (пункт 56.19 статті 56 Податкового кодексу України).
43. Таким чином, строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (без використання процедури досудового вирішення спору) становив шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
44. Суд касаційної інстанції враховує, що 10 грудня 2020 року відбулось офіційне оприлюднення постанови Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2486/19, в якій було викладено новий підхід щодо тлумачення пункту 56.18 статті 56, пункту 102.1 статті 102 ПК України як норм, які не визначають процесуального строку звернення до суду в податкових правовідносинах, що мало б враховуватись у подальшому правозастосуванні при вирішенні аналогічних питань.
45. При цьому і в постанові від 26 листопада 2020 року, і в постанові від 27 січня 2022 року Верховний Суд звертав увагу на те, що задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду, може розглядатися судами як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах, які виникли та набули характеру спірних до зміни такої судової практики.
46. У постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 640/11650/21, а в подальшому від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20 Верховний Суд роз`яснив зміст вищенаведеного висновку. Суд зазначив, що у перехідний період для забезпечення реалізації права особи на звернення до суду у вказаних умовах їй має бути забезпечений певний розумний строк, достатній для формулювання правової позиції і вчинення дій з підготовки відповідного позову та його подання до суду. Новий підхід Верховного Суду у питанні визначення строку звернення до суду з позовами може застосовуватися для нових позовів, поданих після ухвалення постанови від 26  листопада 2020 року, однак, під час вирішення питання поновлення строку звернення з позовом істотне значення мають такі обставини: строк, який сплинув після зміни судової практики і до моменту звернення до суду з позовом; причини, які заважали звернутися до суду з позовом у максимально короткий термін після зміни судової практики; чи є підставі вважати, що позивачем було допущено необґрунтовані зволікання.
47. Водночас слід зазначити, що остаточне формулювання правової позиції щодо процесуального строку звернення до суду у податкових правовідносинах про оскарження податкових повідомлень-рішень за умови, що платником податків не використовувалась процедура досудового вирішення спору, та відступ від існуючого на той час підходу, що тривалість такого строку становить 1095 днів, було здійснено саме у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20. Вказана постанова була офіційно оприлюднена 09 лютого 2022 року.
48. Не є спірним між сторонами те, що про існування податкових повідомлень-рішень від 11  квітня 2019 року № 0028284202, № 0028274202, № 0028264202, № 0028294202 ОСОБА_1 достеменно було відомо 30 листопада 2021 року після ознайомлення його представника з матеріалами судової справи № 640/25254/21 та те, що в адміністративному порядку позивач їх не оскаржував.
49. Суд апеляційної інстанції правильно визначились, що у спірних правовідносинах строк звернення до суду врегульований нормою частини першої статті 122 КАС України і становить шість місяців і обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
50. При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що доводів про те, що позивач дізнався чи повинен був дізнатися про прийняття означених ППР в іншу дату, в ході судового розгляду питання про поновлення строку звернення до суду попередніх інстанцій, а також до суду касаційної інстанції не наводилось.
51. Водночас, з урахуванням викладених висновків Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначає, що звернення позивачем до суду щодо оскарження спірних податкових повідомлень-рішень мало місце лише 15 березня 2023 року, тобто після спливу більш як двох років після їх отримання та більш як одного року з дня остаточного формулювання практики Верховним Судом, що не може бути демонстрацією позивачем прояву належної зацікавленості щодо їх оскарження, та вчинення юридично значущих дій без зайвих зволікань.
52. Водночас, Суд враховує, що у судовому засіданні представник у суді апеляційної інстанції позивач про наявність у ОСОБА_1 будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом не повідомвляв та не просив суд поновити такий строк. Натомість наполягав на його дотриманні та необхідності застосування приписів пунктів 56.18 статті 56 і 102.1 статті 102 ПК України, а не абзацу першого частини другої статті 122 КАС України. Проте, такі твердження не грунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають вищенаведеній усталеній судовій практиці.
53. Отже, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеними вимогами апеляційним судом не встановлено, а тому відсутні правові підстави для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.
54. Підсумовуючи викладене, суд касаційної інстанції висновує, що сукупність обставин у цій справі вказує на те, що позивачем у спірний період не було вчинено усіх залежних та можливих від нього дій, які б свідчили про бажання та дійсний намір реалізації наданих законом процесуальних прав на подання адміністративного позову. Належних доказів на підтвердження наявності обмежень для підготовки позову не було надано ні судам попередніх інстанцій, ні до суду касаційної інстанції.
55. Таким чином, у  межах здійсненого Верховним Судом касаційного перегляду судового рішення установлено, що суд апеляційної інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву правильно застосував норми права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки позивач, звернувшись до суду лише 16 березня 2023 року, пропустив строк звернення до суду за відсутності поважних причин такого пропуску. Не зазначено таких причин і в касаційній скарзі.
56. Стосовно доводів позивача про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20, Суд звертає увагу на наступне.
57. Верховний Суд в своїх рішеннях зауважував на тому, що відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, суд може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. Отже, має існувати необхідність відступу і така необхідність має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.
58. Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційного Суду України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
59. У справі "Коссі проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоч він формально не зв`язаний своїми попередніми рішеннями, відступ від них може бути, наприклад, виправданий з метою забезпечення того, що тлумачення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відображає соціальні зміни та відповідає умовам сьогодення.
60. У справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини також наголосив, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
61. Отже, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими чи застосований у цих рішеннях підхід має очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини.
62. Доводи ж скаржника фактично зводяться до необхідності іншого тлумачення норм Кодексу адміністративного судочинства України та Податкового кодексу України, які регулюють питання строку звернення до суду з адміністративним позовом щодо оскарження в судовому порядку податкових повідомлень-рішень, які в адміністративному порядку не оскаржено. В касаційній скарзі позивач не навів жодних аргументованих виняткових випадків для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20.
63. Більше того, відступ від попередніх правових позицій Верхового Суду за відсутності обґрунтованих виняткових підстав для цього фактично порушуватиме принцип правової визначеності.
64. Крім того, посилаючись на частину першу статті 346 КАС України позивачем подано клопотання про передачу справи на розгляд палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
65. У відповідності до частини першої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
66. Як уже зазначено колегією суддів вище, підстав для відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 160/11673/20, не встановлено, а відтак, клопотання позивача про передачу справи на розгляд судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду задоволенню не підлягає.
67. Касаційна скарга не містить інших відомостей про обставини, які б давали підстави для поновлення строку звернення до суду, а також свідчили б про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухваленні судового рішення, а тому підстави для його скасування та задоволення касаційної скарги відсутні.
68. Суд також звертає увагу на зміст частини другої статті 350 КАС України, відповідно до якої, не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
69. Однак, скаржником не наведено порушень судом апеляційної інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
70. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
71. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд,
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у справі № 320/6227/23 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                         М. М. Яковенко
Судді                                                                                                              І. В. Дашутін
                                                                                                                      О. О. Шишов