Справа №705/5239/25
2/705/802/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року Уманський міськрайонним суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Піньковського Р.В.
при секретарі Заповітряній Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку окремого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уманської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,
У С Т А Н О В И В:
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Бурлака В.І. звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, в обґрунтування зазначивши наступне. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько ОСОБА_4 . 
Після його смерті залишилося спадкове майна, але реалізувати майнові права ОСОБА_1 не має можливості, оскільки ОСОБА_3 не записаний батьком позивача у її свідоцтві про народження і у такому, у графі «батько» стоїть прочерк. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію в графі «відомості про батька» також дані відсутні, а прізвище, ім`я, по батькові матері позивача зазначено – ОСОБА_5 . В зв`язку з чим, виникла необхідність звернутися до суду про встановлення факту визнання батьківства. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не зазначена батьком дитини. 
Встановлення даного факту ОСОБА_1 необхідно для отримання спадщини після смерті батька – ОСОБА_3 . 
Мати позивача, ОСОБА_6 , перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 та вони проживали разом з 1961 року до 1972 року у квартирі АДРЕСА_1 .
Від цих відносин, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Умань народилася ОСОБА_7 . Оскільки шлюб між батьками позивача не було зареєстровано та заяви від батька – ОСОБА_3 не було, то у свідоцтві про народження позивача в графі «батько» стоїть прочерк. 
Після припинення спільного проживання ОСОБА_6 зі ОСОБА_3 , який вчинив злочин та був засуджений до позбавлення волі, що підтверджується вироком Уманського міського суду від 20 березня 1972 року, мати позивача переїхала проживати в інший населений пункт, а позивач залишилася продовжувати навчання в Тальнівській школі-інтернаті. 
Після закінчення навчання в школі-інтернаті, ОСОБА_8 проживала разом зі своїм батьком ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_9 в квартирі АДРЕСА_2 . 
ОСОБА_3 завжди вважав позивача своєю донькою та ставився до неї, як до доньки, тобто визнавав її своєю дитиною, виховував, піклувався про неї. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 усе життя підтримували родинні відносини, допомагали один одному. 
За життя ОСОБА_3 також піклувався і про доньку ОСОБА_1 , а саме ОСОБА_10 , яка тривалий час проживала разом зі своїм дідусем ОСОБА_3 в м. Умані, який її виховував та матеріально забезпечував. 
Позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і на той час діяв Кодекс законів про сім`ю, опіку, шлюб і актів цивільного стану від 31.05.1926 (УССР). При реєстрації в органах запису актів громадянського стану народження дитини від матері, яка не перебуває у зареєстрованому шлюбі, дитина записується за прізвищем матері з присвоєнням їй по батькові за вказівкою матері. Отже, заповнення графи «Батько» у актовому записі про народження дитини не передбачалося. Такі вимоги діяли до прийняття Основ законодавства СРСР та союзних республік про шлюб та сім`ю 1968 року. 
Згідно із ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім`ю» від 27 червня 1968 року народження в разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина та яка визнала себе її батьком, суд вправі встановити факт визнання батьківства. Встановлення даного факту породжує юридичні наслідки. 
Відповідно до п. 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» № 2476-VІІ від 29 грудня 1969 року у відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і, яка визнала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку. 
У відповідності до вимог чинного на момент народження позивача законодавства, при встановленні батьківства в судовому порядку суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. 
Той факт, що ОСОБА_3 за життя визнав себе батьком ОСОБА_8 матеріально забезпечував, підтверджується наданими до позовної заяви письмовими докази. Також представник позивача вважає, що наданими доказами підтверджується і факт спільного проживання батьків позивача – ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . 
Оскільки іншого шляху, крім судового, для встановлення вказаного факту , позивач не має, вона і вимушена була звернутися до суду з цим позовом. 
Просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Умань, Черкаської області, громадянки України, рнокпп НОМЕР_1 . 
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, від представника позивача на адресу суду надійшла письмова заява, в якій просить суд розгляд справи проводити в її відсутність та у відсутність її довірителя, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд позов задовольнити. 
Представник відповідача Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, від представника на адресу суду надійшла письмова заява, в якій просить суд розгляд справи проводити без участі представника Уманської міської ради за наявними в матеріалах справи документами.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, врахувавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги заяви є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини першої та другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру Уманської територіальної громади сформованого 05.05.2025 за № 2025/005743448, позивач по справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрована з 03.03.2007 за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана квартира належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом виданому 26.04.2018 у межах спадкової справи № 100/2018, зареєстрованому в реєстрі за № 2-618, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26.04.2018 за № 122052106. 
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), матір`ю ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 , у графі «батько» стоїть прочерк, тобто інформація про батька відсутня. Актовий запис про народження № 16 від 11 січня 1965 року зроблено Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження з зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, сформованого 06 травня 2025 року за № 00051031625, 11 січня 1965 року за № 16 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області зроблено актовий запис про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 . У графі «відомості про матір» записана ОСОБА_6 , також зазначено, що відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Актовий запис про народження був зареєстрований в Реєстрі 05 грудня 2010 року за № 00027729182. 
У відповідності до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 06 травня 2025 року за № 00051032051, позивач ОСОБА_12 , 10 квітня 1985 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 та прийняла його прізвище – ОСОБА_14 . Актовий запис про шлюб № 151. Такий актовий запис в реєстрі зареєстрований 20 серпня 2009 року за № 0004142906. 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 619. 
Згідно акту, складеного мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: ОСОБА_15 (квартира АДРЕСА_5 ), ОСОБА_16 (квартира АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_17 (квартира АДРЕСА_7 ), завіреного Задорожнім Б.С. головою правління ОСББ «Пушкіна 5А», від 06.05.2025 вих. № 3, дійсно ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_18 проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_8 . 
Згідно довідки Уманської гімназії № 8 Уманської міської ради Черкаської області від 29.04.2025 за № 21, ОСОБА_19 навчалася в Уманській середній школі № 8 з 01.09.1972 по 30.08.1974. Мати дитини ОСОБА_20 , працівник міжрайбази. Домашня адреса: АДРЕСА_9 (записи на сторінках Класного журналу І класу Уманської середньої школи № 8 м. Умані Черкаської області на 1972-1973 навчальний рік). Згідно наказу № 18 по Уманській середній школі № 8 30 травня 1973 року ОСОБА_19 переведена до 2 класу. Згідно наказу № 29 по Уманській середній школі № 8 30 травня 1974 року ОСОБА_19 переведена до 3 класу. 30 серпня 1974 року учениця 3 класу ОСОБА_19 вибула в Тальнівську школу-інтернат (наказ № 36 від 30 серпня 1974 року). 
Згідно письмового пояснення ОСОБА_21 від 06.05.2025, остання є рідною сестрою матері позивача ОСОБА_1 . Їй достовірно відомо, що батьком ОСОБА_22 є ОСОБА_3 , з яким її сестра та їх дочка ОСОБА_22 проживали однією сім`єю, до моменту вчинення ОСОБА_3 злочину із застосуванням насильства відносно її сестри, матері позивача. Після чого, ОСОБА_3 відбував покарання у виді позбавлення волі, а її сестра залишила доньку ОСОБА_22 в інтернаті, а сама уїхала, оскільки ОСОБА_3 їй погрожував і такі погрози вона вважала реальними. Після звільнення ж з місць позбавлення волі ОСОБА_3 відвідував доньку ОСОБА_22 в інтернаті, а потім одружившись з іншою жінкою, дівчинку забрав до себе і вони усі разом проживали у квартирі, належній його дружині по АДРЕСА_10 . Також ОСОБА_3 зі своєю дружиною дітей ОСОБА_22 вважали своїми онуками, і старша дочка ОСОБА_1 – ОСОБА_10 , та сама ОСОБА_1 тривалий час проживали разом зі ОСОБА_3 та його дружиною по АДРЕСА_10 . Оскільки вони в подальшому відновили спілкування, то вона, як рідна тітка ОСОБА_22 , неодноразово відвідувала ОСОБА_3 з дружиною, ОСОБА_22 та її дітьми. 
Згідно письмових пояснень ОСОБА_16 , 1935 року народження, яка проживає за адресою: АДРЕСА_11 з березня 1976 року, вона знайома з ОСОБА_1 з 1980 року. Останню знає, як доньку ОСОБА_3 . Також їй відомо, що деякий час ОСОБА_22 проживала разом з батьком ОСОБА_3 та мачухою, а потім постійно відвідувала їх, допомагала їм по господарству, продуктами харчування тощо. У спілкуванні ОСОБА_3 постійно говорив про свою доньку ОСОБА_23 та про її дітей – його онуків ОСОБА_10 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . 
Згідно письмових пояснень ОСОБА_26 , 1947 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_12 , з 1977 року і є сусідом нині покійного ОСОБА_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 , з 1977 року, йому добре відомо, що ОСОБА_1 є його донькою. Вони підтримували тісні родинні зв`язки протягом усього життя, вона постійно приїжджала до батька, особливо в літній період, святкувала з ним усі родинні свята , надавала йому матеріальну допомогу, останнім часом привозила та замовляла йому продукти харчування, допомагала з господарськими справами, як у квартирі, так і на дачі. Її донька ОСОБА_27 , онука ОСОБА_28 , декілька років проживала з ним. Йому про це відомо, оскільки ОСОБА_10 була однокласницею його сина Кості. Вважає, що їх стосунки відповідали типовим відносинам між батьком та сином. 
Згідно вироку народного суду м. Умань від 20.03.1972 у справі про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким останнього було засуджено до покарання у виді позбавлення булі, судом установлено, що ОСОБА_3 спільно проживав із співмешканкою ОСОБА_29 . 
Згідно довідки ФОП ОСОБА_30 ритуальне агентство «Похоронний Дім» від 26.04.2025 за вих. № 32, ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , буде похований на кладовищі «Олександрівське» м. Умань Черкаської області, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , терміново прибуває в Україну для участі в організації та проведенні поховання. Така довідка була видана для подання до Посольства Королівства Норвегія. 
Згідно видаткової накладної ФОП ОСОБА_30 ритуальне агентство «Похоронний Дім» від 26.04.2025, ритуальні послуги та знаряддя були сплачені ОСОБА_31 , донькою позивача. 
Згідно витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі сформованого 05.05.2025 за № 81046856 та виданого приватним нотаріусом ОСОБА_32 , після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , була відкрита спадкова справа № 41, яка зареєстрована у спадковому реєстрі за № 74024476, 05.05.2025. 
За встановлених обставин підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин є необхідність реалізації спадкових прав.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.
В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 зазначено, що визначений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. 
Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності.
В пункті 15 вказаної постанови Пленуму ВСУ роз`яснено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01.10.1968, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. 
Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.
Як зазначено в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», яка була діючою на час дії КпШС України, згідно зі ст. 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.
Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 «положення про встановлення батьківства, викладені у ч.3 ст53 КпШС України, дають підстави для визнання ознаками сім`ї фактичних шлюбних відносин».
Відповідно до п. п. 6, 7 Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» правила частини другої та третьої статті 53 Кодексу про встановлення в судовому порядку батьківства особи, з якою мати не перебувала у шлюбі, застосовуються у відношенні дітей, що народилися після введення в дію Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, тобто після 1 жовтня 1968 року.
У відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою в шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства, може бути встановлений в судовому порядку. На підставі спільної заяви батьків або рішення суду про встановлення факту визнання батьківства проводиться відповідна реєстрація в органах запису актів громадянського стану з внесенням запису про батька у свідоцтво про народження дитини.
Підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, при вирішенні питання про те, якою нормою необхідно керуватися при розгляді справ цієї категорії, слід виходити з дати народження дитини.
Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому для вирішення позову слід застосовувати судом положення КпШС України.
Згідно зі ст. 53 КпШС України для встановлення батьківства в судовому порядку необхідно, щоб батьки дитини не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою, щоб припустимий батько дитини відмовився від встановлення батьківства в добровільному порядку та щоб відбулась реєстрація народження дитини в органах РАЦС.
Можливість встановлення факту визнання батьківства передбачена ст. 3 Закону СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім`ю» від 27 червня 1968р., який є чинним та підлягає застосуванню згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991р. «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів СРСР».
Згідно з положеннями вказаної норми, якщо дитина народилась до ІНФОРМАЦІЯ_8 та її припустимий батько помер і батьківство не було оформлено в добровільному порядку, то можливо встановлювати в окремому провадженні факт визнання батьківства, якщо померлий визнавав себе батьком дитини. При цьому, не має значення, помер припустимий батько дитини до чи після 01.10.1968. 
Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї.
Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.
У відношенні дітей, які народилися до 01 жовтня 1968 року умови встановлення факту визнання батьківства передбачалися частиною першою статті 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР». У разі смерті особи, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку за наявності таких умов: (а) перебування дитини на утриманні такої особи; (б) визнання особою себе батьком дитини. Такі висновки зробив Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 січня 2020 року в справі № 687/1557/17 (провадження № 61-41829св18)).
Аналогічні по суті висновки містяться в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 570/2797/13-ц (провадження № 61-5970св18) та від 28 серпня 2019 року в справі № 183/3834/15-ц (провадження № 61-28689св18).
У разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства (стаття 53 КпШС України). 
Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року в справі № 449/433/22 (провадження № 61-4176св23), від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 21 березня 2018 року в справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) виснував, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.
За вказаних обставин, судом було встановлено, що дійсно ОСОБА_1 тривалий час проживала зі співмешканцем своєї матері – ОСОБА_3 та його офіційною дружиною, оскільки мати позивача залишила її проживати у школі-інтернаті, звідки після навчання її забрав жити до саме ОСОБА_3 . При цьому, суд враховує, що позивач народилася в період, коли її матір проживала спільно ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу та останній визнавав позивачку своєю дочкою, але їх спільні стосунки були припинені внаслідок засудження ОСОБА_3 до позбавлення волі за вчинення злочину, зокрема щодо матері позивачки. В подальшому, коли позивач створила свою сім`ю, вона також певний час проживала зі ОСОБА_3 та його дружиною, а почавши проживати окремо, допомагала йому матеріально, що знайшло підтвердження у поданих позивачем письмових доказах, в тому числі, письмовими поясненнями свідків, які проживали по сусідству зі ОСОБА_3 та вважали його батьком позивача. 
Суд, оцінюючи наведені в позовній заяві аргументи позивача, з урахуванням встановлених обставини справи, що підтверджені наявними доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про доведеність позовних вимог та необхідність їх задоволення з метою захисту прав та законних інтересів позивача, оскільки встановлення факту батьківства має для позивача юридичне значення, необхідне для реалізації спадкового права.
За встановлених обставин суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо неї, як дочки, підлягають задоволенню.
Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Згідно п.1.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 (далі – Правила), внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до п.1.7 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.
Згідно п.2.1. Правил Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану за формою, наведеною в додатку 1, подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника.
Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
На підставі викладеного, керуючись Законом СРСР «Про затвердження Основ СРСР та союзних республік про шлюб і сім`ю» від 27 червня 1968р., ст. ст. 2, 12, 13, 76-81, 95, 229, 258, 259, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд – 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Визнати встановленим факт про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Внести зміни до актового запису № 16 від 11 січня 1965 року про народження ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, зазначивши в графі «батько» - « ОСОБА_3 ». 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський