ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 січня 2026 року 	Справа № 280/11192/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Садового І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; код ЄДРПОУ 20490012)
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
19.12.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №046450017493 від 06.11.2025 відповідача, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за її заявою від 30.10.2025;
- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового страхового стажу за Списком № 2 позивачу: період навчання в СПТУ № 65 та в СПТУ № 113 м. Краматорська з 10.03.1986 по 23.07.1988 - 02 роки 04 місяці 13 днів; період роботи машиністом крану металургійного виробництва Краматорського заводу «Енергомашспецсталь» з 01.08.1988 по 18.07.2007 - 18 років 11 місяців 18 днів; разом: 21 рік 04 місяці 1 день, і вдруге розглянути заяву від 30.10.2025 позивача про призначення з 01.09.2025 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору та інші судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів;
- в порядку статті 80 КАС України витребувати з відповідача пенсійну справу в електронному виді позивача, а також завірені копії інших документів, на підставі яких було ухвалено рішення про відмову у призначенні пенсії №046450017493 від 06.11.2025.
Ухвалою суду від 22.12.2025 відкрито провадження у справі №280/11192/25, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№63660 від 19.12.2025). Зокрема зазначено, що 30.10.2025 у зв`язку із досягненням необхідного пенсійного віку та наявністю необхідного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. За результатами розгляду заяви рішенням відповідача від 06.11.2025 №046450017493 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 у зв`язку з відсутністю пільгового страхового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі – Закон України №1058-IV). Зауважено, що посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень статті 114 Закону України №1058-IV не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать Конституції України. Водночас зазначено, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу та пільгового стажу за Списком №2 період навчання з 01.09.1985 по 14.07.1988, оскільки відсутня дата диплому, на підставі якого внесено запис. Також відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу за Списком №2 період роботи машиністом крана металургійного виробництва на Краматорському заводі «Енергомашспецсталь» з 01.03.1999 по 28.02.2005, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається робота за сумісництвом. Зауважено, що станом на момент звернення за призначенням пенсії загальний страховий стаж позивача, якій виповнилось 55 років становив 26 років 06 місяців 26 днів, з яких пільговий стаж позивача за Списком №2 із врахуванням усіх періодів становив 21 рік 04 місяці 1 день, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, а тому оскаржуваним рішенням відповідач порушив гарантоване статтею 46 Конституції України право позивача на соціальний захист. На підставі вищевикладеного у сукупності представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№71 від 02.01.2026). Зокрема зазначено, що з набранням чинності з 11.10.2017 змін до Закону №1058-IV, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148 щодо положень статті 114, пенсії за віком на пільгових умовах призначаються на умовах виключно зазначеної статті Закону №1058-IV. Керуючись приписами зазначеної статті відповідачем прийнято рішення № 046450017493 від 06.11.2025 про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу. Водночас вказано, що за результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу позивача не зараховано період навчання в СПТУ № 65 та в СПТУ № 113 м. Краматорська з 10.03.1986 по 23.07.1988, оскільки відсутня дата диплому, на підставі якого внесено запис. Крім того, пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 2 роки 11 місяців 18 днів, який розрахований за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи з 01.03.1999 по 28.02.2005, оскільки згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування прослідковується робота позивача за сумісництвом, що є порушенням пункту 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, а саме не прослідковується факт роботи за Списком №2 повний робочий день. Додатково відзначено, що позивачем надано довідку №11/270 від 23.10.2011 про пільговий стаж, яка є непридатною для сприйняття її змісту (не містить чіткого зображення повного складу тексту), що суперечить вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV. Також, до документів не долучено накази про результати атестації робочих місць. З огляду на вищевказане зазначено, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, а тому підстави для задоволення позовних вимог повністю відсутні. 
Не погодившись з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, представник позивача подав до суду відповідь на відзив (вх.№4098 від 26.01.2026), у якій окрім іншого зазначено, що трудова книжка позивача містить необхідні відомості про його трудовий стаж (умови праці, характер виконуваної роботи), у тому числі пільговий стаж. Водночас вказано, що фактичний страховий стаж позивача складає 26 років 06 місяців 26 днів, з яких пільговий стаж позивача за Списком №2 із врахуванням усіх періодів становив 21 рік 04 місяці 1 день, а тому відповідно до приписів чинного законодавства він має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону №1058-IV. Враховуючи наведене, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим 12.06.2003 Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.9-13).
30.10.2025 у зв`язку із досягненням необхідного віку позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.57 зворотній бік - 58).
У відповідності до умов Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі – Порядок № 22-1), починаючи з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Враховуючи зазначене, заява позивача від 30.10.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
За результатами розгляду заяви відповідачем було прийнято рішення від 06.11.2025 №046450017493, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 із посиланням на відсутність визначеного статтею 114 Закону України № 1058-IV необхідного пільгового страхового стажу. Водночас, зазначено, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період її навчання в СПТУ № 65 та в СПТУ № 113 м. Краматорська з 10.03.1986 по 23.07.1988, оскільки відсутня дата диплому, на підставі якого внесено запис. Крім того, до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи з 01.03.1999 по 28.02.2005 машиністом крану металургійного виробництва Краматорського заводу «Енергомашспецсталь», оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування прослідковується робота за сумісництвом, що є порушенням пункту 2 Порядку №383, а саме не прослідковується факт роботи за Списком № 2 повний робочий день (а.с.14 - 15).
Позивач не погодившись з рішенням відповідача від 06.11.2025 №046450017493 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до статті 114 Закону №1058-IV та не зарахуванням до її страхового стажу та пільгового стажу за Списком №2 періоду навчання з 10.03.1986 по 23.07.1988 та пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 01.03.1999 по 28.02.2005, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України №1788-XII та Законом України № 1058-IV.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За частиною першою статті 44 Закону України № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
У відповідності до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Відповідна редакція статті 13 Закону України № 1788-XII викладена на підставі Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон України №213-VIII).
До вказаних змін пункт «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було викладено у такій редакції: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Тобто, Законом України №213-VIII раніше передбачений пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України № 1788-XII віковий ценз для жінок у 50 років було збільшено до 55 років. Закон України №213-VIII набув чинності з 01.04.2015.
Згідно з пунктом 2 розділу XV Закону України № 1058-IV (у редакції до 03.10.2017) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України №1058-IV правила призначення пенсій за Списком №2 регламентувались пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України № 1788-XII.
Такий стан правового регулювання існував до 11.10.2017 (дата набрання чинності нормами Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») (далі - Закон України №2148-VIII), яким текст Закону України №1058-IV був доповнений, зокрема, статті 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Також, Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону України №1058-IV, де зазначалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV у редакції Закону України № 2148-VIII, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
Таким чином, в силу спеціальної вказівки у Законі України № 2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
Відтак, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме пунктом «б» частини першої статті 13 Закону України № 1788-XII у редакції Закону України № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України №1058-IV у редакції Закону України №2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.
Пунктом 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційного Суду України визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
При цьому, Конституційний Суд України в пункті 4.4 Рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б“-„г“ статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Окрім цього, слід звернути увагу на те, що у справах «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та «Серков проти України» (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, відповідно до яких: «…на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV…».
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Суд зауважує, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, вік ОСОБА_1 становив 55 років, про що зазначено й в оскаржуваному рішенні від 06.11.2025 №046450017493.
Таким чином, позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досягла необхідного пенсійного віку.
Разом з тим, зі змісту оскаржуваного рішення від 06.11.2025 №046450017493 зокрема вбачається, що у якості відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідач посилається на відсутність у позивача необхідного пільгово стажу. 
Водночас, згідно із вказаним рішенням відповідачем за результатами розгляду доданих позивачем до заяви документів до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1985 по 14.07.1988, оскільки відсутня дата диплому, на підставі якого внесено запис та до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано період роботи машиністом крана металургійного виробництва на Краматорському заводі «Енергомашспецсталь» з 01.03.1999 по 28.02.2005, оскільки згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається робота за сумісництвом.
Так, щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1985 по 14.07.1988, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Закон України №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788-ХІІ).
Слід зазначити, що Закон України № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. 
За змістом статті 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 час навчання у вищих учбових, професіональних, учбово-виховних закладах, учбових закладах підвищення кваліфікації і перепідготовки кадрів, у аспірантурі, докторантурі й криничній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і які містять відомості про період навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема статті 62 Закону №1788-XII та пункту 1 Порядку №637 слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 29.07.1988 на ім`я позивача, зокрема вбачається, що у період з 01.09.1985 по 14.07.1988 позивач навчалася в «СПТУ№123 м. Краматорська», зазначений запис внесено на підставі диплома серії НОМЕР_4 . 
Суд критично сприймає посилання відповідача на відсутність дати диплома, зазначеного у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 29.07.1988, та зауважує, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи в реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Водночас, суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.
За встановлених обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки щодо відомостей про період навчання на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті, тому зазначені дії не можна вважати такими, що вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Крім того, на підтвердження спірного періоду навчання позивачем до матеріалів справи надано довідки Державного навчального закладу «Краматорське вище професійне металургійне училище» від 06.09.2018 №420 та №421, зі змісту яких зокрема вбачається, що у період з 01.09.1985 по 23.07.1988 позивач проходила навчання в «СПТУ№123 м. Краматорська» за професією машиніст крана.
Суд зауважує, що обставини щодо не зарахування періоду навчання, зазначені відповідачем, не спростовують факту самого навчання, а отже юридичний факт навчання позивача протягом спірного періоду часу є підтвердженим належними та допустимими доказами, тому період навчання позивача підлягає зарахуванню до її загального страхового стажу.
Водночас, як вбачається, зі змісту позовної заяви, позивач також не погоджується із не зарахуванням відповідачем періоду її навчання з 01.09.1985 по 14.07.1988 до пільгового стажу за Списком №2, з приводу чого суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Статтею 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що професійно-технічний навчальний заклад - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійно-технічній освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Заклад в якому позивач навчалася, є професійно-технічним закладом освіти, та не є вищим учбовим закладом освіти в розумінні статті 12 Закону №1058-IV, а тому порядок зарахування періоду навчання в професійно-технічному закладі регулюється статтею 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту».
Як вже було встановлено вище, що період навчання позивача з 01.09.1985 по 14.07.1988 в «СПТУ№123 м. Краматорська» підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 29.07.1988 на ім`я позивача.
Судом встановлено, що після закінчення навчання, позивач протягом трьох місяців, а саме 01.08.1988 була працевлаштована в електросталеплавильний цех за професією машиніст крана металургічного виробництва 4 розряду та виконувала роботи за професією, яка передбачена Списком №2.
Враховуючи, що позивач проходила навчання за спеціальністю – машиніст крана, та була працевлаштована за набутою спеціальністю, суд дійшов висновку, що період її навчання з 01.09.1985 по 14.07.1988 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за Списком №2.
Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за Списком №2 періоду її роботи з 01.03.1999 по 28.02.2005, оскільки згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається робота за сумісництвом, суд зазначає наступне.
Згідно із долученою до матеріалів справи копією трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 29.07.1988 на ім`я позивача, ОСОБА_1 у період з 01.08.1988 по 18.07.2007 працювала машиністом крана на Краматорському заводі «Енергомашспецсталь».
З наявного у матеріалах справи розрахунку стажу позивача, зокрема, вбачається, що відповідачем зараховано до страхового стажу позивача період її роботи з 01.08.1998 по 18.07.2007 на Краматорському заводі «Енергомашспецсталь», при цьому періоди роботи з 01.08.1998 по 28.02.1999 та з 01.03.2005 по 18.07.2007 зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за Списком №2. 
Як вже було зазначено вище, у якості підстави для неврахування до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за Списком №2 періоду її роботи з 01.03.1999 по 28.02.2005, відповідач зазначає, що згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вбачається робота за сумісництвом.
Звідси слідує, що відповідач фактично не заперечує роботу позивача машиністом крана у період з 01.08.1988 по 18.07.2007 на Краматорському заводі «Енергомашспецсталь», та відношення професії за якою вона працювала до Списку №2.
Суд звертає увагу, що з наявної у матеріалах справи довідки від 23.10.2011 № 11/270 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої ПАТ «Енергомашспецсталь», вбачається, що позивач працювала повний робочий день на підприємстві у період з 01.08.1988 по 18.07.2007 машиністом крана металургійного виробництва. Зазначена посада передбачена затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (Списком № 2, розділ 3, підрозділ 2а, позиція 3.2а) (а.с.48).
При цьому, суд критично сприймає посилання відповідача на те, що довідка від 23.10.2011 № 11/270 є непридатною для прийняття її змісту, оскільки з наявної у матеріалах справи довідки можливо встановити особу позивача, підприємство на якому працювала позивач, професію позивача, періоди роботи позивача, а також підстави видачі довідки, що, у свою чергу, є достатнім для її врахування при розрахунку стажу позивача.
Крім того, як вбачається, із позовної заяви, позивач зазначає, що трудову діяльність за сумісництвом вона здійснювала поза межами робочого часу за основною посадою, у вільний від роботи час, чого відповідачем не спростовано.
Суд зауважує, що сама по собі наявність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про роботу за сумісництвом не спростовує факт виконання позивачем роботи зі шкідливими і важкими умовами праці протягом повного робочого дня за основним місцем роботи. 
Враховуючи викладене, суд вважає висновки відповідача про порушення пункту 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 необґрунтованими.
Водночас, що стосується посилань відповідача на ненадання позивачем наказів про результати атестації робочих місць, то суд зазначає наступне.
З наявного у трудовій книжці серії НОМЕР_3 , виданої 29.07.1988 на ім`я позивача вкладишу ВАТ «Енергомашспецсталь» судом встановлено, що згідно наказу №269 від 18.12.2006 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» професія машиніст крана відноситься до Списку №2 р. 14 п.14.1а.
Суд звертає увагу, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 «Про затвердження порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці» (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями.
Основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Відповідно до Порядку № 442 пенсії за віком на пільгових умовах призначаються за результатами атестації робочих місць, яка також надає інші пільги і компенсації, передбачені законодавством, а саме надбавка за роботу в зазначених умовах, право на скорочений робочий день, додаткову відпустку й одержання лікувально-профілактичного лікування. Атестація повинна проводитися на підприємстві не рідше одного разу на п`ять років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Контроль за проведенням атестації, правильністю застосування Списків покладено на Держпраці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Судом встановлено, що робоче місце позивача в ВАТ «Енергомашспецсталь» було атестовано відповідно до наказу №269 від 18.12.2006 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці». 
Суд вважає за необхідне наголосити, що своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівника і не може обмежувати його право на отримання пенсії.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №553/3881/16-а та від 26.03.2020 у справі №308/13147/16-а.
Крім того, у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
При цьому Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16.09.2014 у справі № 21-307а14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Суд звертає увагу, що згідно із пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається, що Пенсійний фонд, під час вирішення питання щодо призначення пенсії, зобов`язаний збирати, перевіряти певні обставини та відомості, які необхідні для вирішення питання щодо призначення пенсії, для чого останньому надається тримісячний термін.
Суд зауважує, що відповідач, при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу, не дотримався справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, оскільки не використав надані законом повноваження для з`ясування тих чи інших обставин, що мають значення для прийняття відповідного рішення.
На підставі вищевикладеного у сукупності суд дійшов висновку, про наявність у позивача права на зарахування до її пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком №2 періоду роботи з 01.08.1988 по 18.07.2007 у повному обсязі. 
На переконання суду, за наявності формальної підстави для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, законної мети такої відмови, яка спрямована на те, щоб відповідна пенсія була призначена тим особам, які мають на це законне право, в той же час позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2, за встановлених судом вище обставин, буде не пропорційним втручанням в її право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантоване статтею 1 протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
На підставі вищевикладеного у сукупності, здійснивши аналіз доказів у справі, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 06.11.2025 № 046450017493 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону №1058-IV є протиправним та необґрунтованим у зв`язку із чим підлягає скасуванню. 
За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тому, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком №2 період навчання з 01.09.1985 по 14.07.1988 та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком №2 період роботи з 01.08.1988 по 18.07.2007 у повному обсязі, на підставі записів, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 30.10.2025 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні. 
Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.
У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96грн, що підтверджується квитанцією №5545-0637-0498-2228 від 18.12.2025 (а.с.5).
За таких обставин, судовий збір у розмірі 968,96грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити в повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; код ЄДРПОУ 20490012) №046450017493 від 06.11.2025 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; код ЄДРПОУ 20490012) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до страхового стажу та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком №2 період її навчання з 01.09.1985 по 14.07.1988 та до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за Списком №2 період її роботи з 01.08.1988 по 18.07.2007 у повному обсязі, на підставі записів, що містяться у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 29.07.1988 у зв`язку із чим повторно розглянути заяву позивача від 30.10.2025 щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр-т. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057; код ЄДРПОУ 20490012) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 968,96грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27.01.2026.

Суддя І.В.Садовий