ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9227/25 Справа № 423/2839/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №423/2839/20 за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про заміну сторони виконавчого провадження, за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Хобта Юрія Михайловича на ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Битяк І.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника - адвокат Хобта Ю.М. звернувся до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
В обґрунтування заяви зазначає, що 20 травня 2021 року рішенням Попаснянського районного суду Луганської області у цивільній справі №423/2839/20 задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 10816,19 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 10757,60 грн. та витрат зі сплати судового збору 840,80 грн. 
З метою виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист №423/2839/20 від 23 червня 2021 року.
23 вересня 2021 року, за заявою стягувача, приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. було відкрито виконавче провадження № 66925045. 
Крім цього, 06 вересня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №172/258/24 було задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 , скасовано рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року, яким відмовлено у задоволенні позову і ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат у розмірі 8555,32 грн., 3% річних – 1781,27 грн., а всього у розмірі 10336,59 грн. і судові витрати у справі. 
На підставі вказаної постанови Васильківським районним судом Дніпропетровської області 27 лютого 2025 року було видано виконавчий лист, який 03 березня 2025 року стягувачем було пред`явлено до Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області, де державним виконавцем було відкрите виконавче провадження №77360548. 
Вказує, що 17 березня 2025 року головним державним виконавцем Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника (актовий запис про смерть № 599 від 16 травня 2023 року). 
Кредитор (стягувач) 28 березня 2025 року у письмовому вигляді звернувся до 15-тої Київської державної нотаріальної контори, якою було відкрито спадкову справу №1306/2023, із заявою (вимогою кредитора) з проханням довести до відома спадкоємця (ів) заявлені вимоги, які не були задоволені спадкоємцем (ями) на момент звернення.
Вважає, що ФОП ОСОБА_1 має право звернутися до суду із заявою про заміну первинного боржника на його правонаступника.
У зв`язку з цим, просив суд замінити боржника, яким є відповідно до рішення Попаснянського районного суду Луганської області у справі №423/2839/20 від 20 травня 2021 року ОСОБА_2 на його правонаступника, які є спадкоємцями згідно зі спадковою справою, та замінити боржника, яким є відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду у справі №172/258/24 від 06 вересня 2024 року ОСОБА_2 на його правонаступника (-ів), які є спадкоємцями згідно зі спадковою справою.

Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про заміну сторони у виконавчому провадженні відмовлено. 

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Хобта Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з прийнятим рішенням суду першої інстанції, та вважає, що ухвала винесена при не повному з`ясуванні обставин справи (дослідження доказів) та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції виносячи ухвалу про відмову у задоволенні заявлених вимог, у порушення вимог ст.367 ЦПК України не надав належної правової оцінки доказам у справі, зокрема тому, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , питання про звернення стягнення на спірне нерухоме майно відповідно до ч.4 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» не вирішив.
Оскільки суд першої інстанції не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не перевірив доводи сторін та надані на їх підтвердження докази, тому винесена у справі ухвала суду першої інстанції відповідно до ч.3 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
У зв`язку з чим просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року скасувати повністю та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Попаснянського районного суду Луганської області у цивільній справі №423/2839/20 задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 10 816,19 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10 757,60 грн. та витрати зі сплати судового збору 840,80 грн.
23 вересня 2021 року за заявою стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським В.Ю. було відкрито виконавче провадження № 66925045.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2024 року, № 172/258/24 відмовлено у задоволенні позовних заяв фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 вересня 2024 року рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційних втрат у розмірі 8555,32 грн., 3% річних – 1781,27 грн., а у всього у розмірі 10336,59 грн. і судові витрати у справі у сумі 10028,00 грн.
Згідно з постановою головного державного виконавця Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03 березня 2025 року відкрито виконавче провадження №77360548 з примусового виконання виконавчого листа № 172/258/24 виданого 27 січня 2025 року Дніпровським апеляційним судом.
17 березня 2025 року головним державним виконавцем Попаснянського відділу ДВС у Сіверськодонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №77360548 (стягувач ФОП ОСОБА_1 ) на підставі п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника - ОСОБА_2 .
Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 17 березня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Деснянським відділом ДРАЦС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складено актовий запис про смерть №599 від 16 травня 2023 року.
28 березня 2025 року стягувач ФОП ОСОБА_1 , в порядку ч.2 ст.1281 ЦК України, звернувся до 15-тої Київської державної нотаріальної контори, якою було відкрито спадкову справу №1306/2023, із заявою (вимогою кредитора) з проханням довести до відома спадкоємця (-ів) заявлені вимоги, які не були задоволені спадкоємцем (-ями) на момент звернення.
З матеріалів спадкової справи №1306/2023, наданої на вимогу суду 15-тою Київською державною нотаріальною конторою, що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до державного нотаріуса звернулася дружина померлого ОСОБА_3 . 
Сини померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини. Також в матеріалах спадкової справи міститься вимога кредитора ОСОБА_1 до спадкоємців боржника.
Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємці не отримали свідоцтва про право на спадщину на свою частину спадкового майна.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з тих підстав, що після смерті боржника його спадкоємцями є дружина, однак вона не отримала свідоцтво про право на спадщину на майно спадкодавця, тому відстутня можливість встановити вартість спадкової маси, з якої можливо б було задовольнити вимоги кредитора.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, з огляду на наступне.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)). Близьке за змістом визначення виконавчого провадження було і у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, що був чинним до 05 січня 2017 року (далі - Закон № 606-XIV).
Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.
Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України у редакції. Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. 
Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. За змістом пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.
У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. За змістом абзацу другого частини другої статті 39 Закону № 606-XIV виконавче провадження зупиняється у випадках, передбачених, зокрема пунктом 3 частини першої статті 37 Закону № 606-XIV (смерть, оголошення померлим чи визнання безвісно відсутнім стягувача або боржника, або припинення юридичної особи, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво).
Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. 

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 жовтня 2023 року у справі №523/2357/20 зазначає, що вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.
У свою чергу відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок з відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 10 816,19 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 10 757,60 грн. та витрат зі сплати судового збору 840,80 грн., також суми інфляційних втрат 8 555,32 грн., та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 781,27 грн., а у всього у розмірі 10 336,59 грн. і судових витрат – 10 028,00 грн., що належав спадкодавцю ОСОБА_2 за життя. Цей обов`язок не припинився внаслідок його смерті та продовжує існувати.

Відтак процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є цілком можливим.
При вирішенні питання заміни учасника справи правонаступником та заміни сторони виконавчого провадження у разі смерті фізичної особи (боржника, відповідача) судам перш за все необхідно з`ясувати коло всіх спадкоємців померлої особи, а також встановити, чи пред`явлено кредитором вимоги до спадкоємців боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17(пункт 101)).
У разі смерті фізичної особи-сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.
Оскільки зі смертю боржника його грошові зобов`язання включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців боржника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17 (пункт 98)).

Невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем суд, відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України, має визначити розмір боргу який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі №916/617/17 (пункт 109)).
Згідно із нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів визначених главою 29 ЦК України.
У постанові Верховного суду від 22 березня 2023 року у справі №463/6829/21-ц зазначено, що право на спадкове майно виникає з часу відкриття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на неї. 

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження в порядку статті 442 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті боржника, його спадкоємцем є дружина, однак оскільки вона не отримала свідоцтво про право на спадщину на майно спадкодавця, тому відсутня можливість встановити вартість спадкової маси, з якої можливо б було задовольнити вимоги кредитора.

Проте, за змістом частин першої – третьої статті 57 Закону № 1404-VIII визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання.

Викладене дає підстави для висновку про те, що не визначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Водночас, задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 Цивільного кодексу України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Як уже зазначалося, вирішувати питання про заміну сторони виконавчого провадження в порядку статті 442 ЦПК України суд може лише після виконання кредитором вимог, встановлених статтею 1281 ЦК України.
Стаття 1281 Цивільного кодексу України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц).

За таких обставин колегія суддів вважає, що звернення кредитора безпосередньо до суду, зокрема, із заявами про процесуальне правонаступництво та (або) про заміну сторони виконавчого провадження слід розглядати як пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця боржника в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України.

Судом першої інстанції не враховано вищенаведеного і прийнято передчасне рішення по суті заяви про відмову в її задоволенні.

Цивільним процесуальним кодексом України питання пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах регулюються Розділ VI Кодексу, і здійснюються судом першої інстанції, в тому числі тим, що видав виконавчий лист. Крім того, суд апеляційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази.
Скасовуючи рішення у даній справі з наведених вище підстав, апеляційний суд позбавлений можливості встановити обставини справи щодо фактичного прийняття ОСОБА_3 спадщини після померлого боржника і вирішувати інші, передбачені процесуальним кодексом питання, які пов`язані з виконанням конкретного судового рішення, перебираючи на себе повноваження суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши застосування судами першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги на ухвалу суду, прийняту за результатами розгляду заяви ФОП ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником, та про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Керуючись статтями 367, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Хобта Юрія Михайловича - задовольнити.
Ухвалу Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 24.12.2025 р.

Судді: