04.02.26
22-ц/812/186/26
Справа №490/6847/25 Головуючий у 1-й інстанції Саламатін О. В. 
Провадження № 22ц/812/186/26 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
4 лютого 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
із секретарем: Богуславською О. М.,
за участю: позивачки – ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 , яка подана від її імені
адвокатом Трушніковим Миколою Миколайовичем, 
на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Саламатіна О. В. в залі суду в місті Миколаєві о 16 годині 04 хвилині зі складанням повного судового рішення, у справі
за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 
про визнання права власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И Л А: 

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка зазначала, що у жовтні 2009 року вона оселилася у цьому будинку з дозволу його власниці, своєї бабусі ОСОБА_5 , де постійно проживає з членами своєї родини до цього часу.
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті її спадкоємці – чоловік ОСОБА_3 та доньки померлої: відповідачка ОСОБА_4 та її мати ОСОБА_6 за прийняттям спадщини не зверталися.
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З часу заселення до будинку вона відкрито та безперервно володіє цим майном, яке до моменту смерті належало її бабусі ОСОБА_5 .. 
Посилаючись на те, що за вищенаведений час ніхто не пред`являв претензій з приводу володіння нерухомим майном, позивачка вважала себе добросовісною набувачкою, а тому просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності у відповідності до статті 344 ЦК України. 
23 та 24 вересня 2025 року відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожним окремо, подані заяви про визнання позову.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачка вселилася та користувалася майном з дозволу її власниці, після смерті якої строк володіння майном є меншим, ніж визначено законодавцем. 
В апеляційній скарзі позивачка, від імені якої діє адвокат, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
На думку позивачки суд першої інстанції не правильно обрахував строк початку володіння майном, в яке позивачка спочатку вселилася з дозволу власниці у 2009 році, але рахує початок десятирічного строку з 2014 року, коли вона зареєструвала шлюб та народила дітей. На сьогоднішній день власник будинку відсутній, оскільки ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину, після смерті ОСОБА_5 , а позивачка в будинку проживає відкрито та безперервно, і має усі оригінали правовстановлюючих документів. Тому наголошувала, що її володіння будинком є добросовісним.
Відзивів на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не надано.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог позивачки щодо визнання за нею права власності на спірний будинок в порядку набувальної давності, визначеної у статті 344 ЦК України, так як відсутні обов`язкові ознаки добросовісного заволодіння чужим майном протягом визначеного законом строку. 
З такими висновками суду можливо погодитися.
За змістом частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Виходячи із змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.
Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. 
При вирішенні спору судом встановлено, що у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 позивачка ОСОБА_1 постійно проживає з жовтня 2009 року та є зареєстрованою за цією адресою з дозволу власниці будинку ОСОБА_5 (а.с.7-8, 18, 28), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).
На момент смерті власниці будинку в ньому проживали та були зареєстрованими або не проживали, хоча і були зареєстрованими: чоловік власниці – відповідач ОСОБА_3 (а.с.12-13), донька померлої власниці – відповідачка ОСОБА_4 (а.с.9-11), а також позивачка ОСОБА_1 – онука померлої (а.с.7-8) разом з неповнолітніми дітьми, які не мали реєстрацію за місцем реєстрації матері. Відомості про місце проживання та реєстрації доньки померлої власниці будинку та матері позивачки ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у справі відсутні (а.с.1-2, 17)
Таким чином, після смерті власниці будинку ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді будинку та земельної ділянки за прийняттям якої її спадкоємці 1ої черги із заявами до нотаріуса не зверталися, але є такими, що прийняли спадщину, в силу положень частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки не заявили про відмову від спадщини.
За наведених обставин позивачці було відомо про власницю майна, до якого вона вселилася з її дозволу та проживала і користувалася ним до 2018 року, внаслідок чого добросовісне володіння позивачкою таким майном в порядку набувальної давності виключається за наявності іншої власниці цього майна.
Крім того позивачці було достеменно відомо про відкриття спадщини у 2018 році на спірне майно, яке за фактом спільного проживання при наявності реєстрації, зокрема, у спільному майні прийняли спадкоємці померлої, оскільки не відмовилися від прийняття такої спадщини.
Отже, позивачкою у судових засіданнях за допомогою належних доказів не доведені обставини, що мають суттєве значення, і стосуються того, що вона при заволодінні будинком, що розташований на земельній ділянці, не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття прав власності, тобто нею не доведена добросовісність її володіння майном.
При з`ясуванні та встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.
Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, хоча ґрунтуючись виключно на недотриманні строку набувальної давності, дійшов в цілому обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю, зокрема і за відсутністю на те підстав, визначених законом як обов`язкових, в тому числі періоду володіння, моменту отримання майна у володіння та наявністю належної власниці, а після її смерті спадкоємців цього майна.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню. 
В зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені адвокатом Трушніковим Миколою Миколайовичем, залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 жовтня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча    О. О. Ямкова 

Судді        Т. В Крамаренко
О. В. Локтіонова