Справа № 199/10738/25
(2/199/886/26) 

РІШЕННЯ
іменем України
(заочне) 
22.01.2026 
м. Дніпро

справа №199/10738/25
провадження №2/199/886/26

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді Подорець О.Б. 
секретаря судового засідання Костючик В.В.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

за участі учасників справи:
представника позивача – адвоката Щербини Ю.О.

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 11.08.2017 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони малолітніх та/або неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з серпня 2017 року через різні погляди на сімейне, спільне життя, ведення спільного господарства. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати.
У лютому 2022 року позивачем було прийнято рішення щодо влаштування його подальшого приватного життя у місті Дніпрі разом з ОСОБА_3 , з якою у нього виникли тісні особисті стосунки, від яких у них народилась донька ОСОБА_4 . 
З метою підтримки позивача його батько надав йому безповоротну грошову допомогу у розмірі 43 000,00 доларів США, що була призначена виключно для придбання житла. З отриманням такої суми перерахунку позивачу допоміг ОСОБА_5 .
На підставі отриманих грошових коштів, 17.02.2022 позивачем було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. та зареєстрований у реєстрі за №201.
Утім, 24.02.2022 позивачем було вжито негайних заходів щодо забезпечення безпеки його дитини та її матері, які були евакуйовані за межі території України до безпечної юрисдикції з метою запобігання загрозам їх життю та здоров`ю, що виникли у зв`язку зі збройним конфліктом. 
На сьогоднішній день, з огляду на зміну життєвих обставин, позивачем прийнято рішення щодо відмови від планів проживання в Україні, а тому він вважає економічно доцільним здійснити відчуження квартири АДРЕСА_2 , але не має можливості цього зробити без згоди дружини, яку останній раз бачив у серпні 2017 року і яка не має жодного відношення до коштів, за які була придбана квартира. 
Спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки за час подружнього життя не набувалась у спільне користування.
З огляду на викладені факти, квартира, придбана 17.02.2022, є особистою приватною власністю позивача, оскільки була набута не за спільні кошти подружжя, а виключно за рахунок індивідуального дару (безповоротної грошової допомоги) від батька позивача у розмірі 43 000,00 доларів США.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 серпня 2017 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №895, а також визнати особистим майном ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 96,0 кв.м.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06.08.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, зазначених в ухвалі у строк до 20.08.2025 але не більше десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 22.08.2025 у Міністерства соціальної політики України витребувано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. По справі призначено підготовче засідання.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 10.12.2025 закрито підготовче провадження по справі та її призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Щербина Ю.О. позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого повторно Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №895. 
Від шлюбу сторони малолітніх та/або неповнолітніх дітей не мають.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №979.
03.02.2022 між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 50 000,00 доларів США, маючи намір надати ці кошти на допомогу обдарованому у придбанні майна та забезпеченні фінансової стабільності.
17.02.2022 між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким останній прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А.О. та зареєстрований у реєстрі за №201.
Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 суду пояснив, що у 2019 році до нього звернувся позивач та повідомив, що потребує юридичного супроводу. Оладеле проживав в Україні та хотів орендувати квартиру для сім`ї, оскільки проживав з ОСОБА_6 . Під час укладення угоди позивач був відсутній, присутня була лише ОСОБА_3 разом з дитиною. Через деякий час позивач захотів придбати квартиру, яка знаходилась по АДРЕСА_4 . Під час підписання договору купівлі-продажу квартири нотаріус запитав у позивача чи перебуває він у шлюбі з ОСОБА_3 , на що вони відповіли – ні. У 2023 році позивач приїхав, щоб оформити довіреність та здійснити продаж квартири. У 2025 році з`ясувалось, що він одружений з відповідачем, з якою він ніколи не мешкав. Спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача.
Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що позивач це її цивільний чоловік, з яким вони познайомились у 2017 році. Пізніше свідок дізналася, що позивач був одружений з ціллю отримати посвідку на проживання в Україні. Коли позивач та свідок задумались про спільне житло, то батько позивача подарував грошові кошти на купівлю квартири, яку вони придбали за тиждень до повномасштабного вторгнення, потім вони виїхали з України. Батько позивача передав грошові кошти за допомогою криптовалюти. Свідок була присутня при розрахунку за договором купівлі-продажу квартири. 
Вищевказані спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.
Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення.
Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заяв щодо застосування заходів до примирення сторони до суду не надали. 
Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".
Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року).
При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство, проживають окремо.
За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, шлюб між позивачем та відповідачем необхідно розірвати.
Щодо позовної вимоги про визнання особистим майном ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 96,0 кв.м., суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналогічні положення містяться також у статті 368 ЦК України.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.
Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року по справі №753/7242/21 зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Водночас, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.
Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.
Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт того, що на момент купівлі спірної квартири між позивачем та відповідачем були фактично припинені шлюбні відносини, а грошові кошти для її придбання були подаровані позивачу його батьком, що підтверджується показами свідків та матеріалами справи.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи відповідно до вимог ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат, судові витрати слід віднести на рахунок позивача. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя – задовольнити в повному обсязі.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 11 серпня 2017 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №895 - розірвати.
Визнати особистим майном ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 96,0 кв.м.
Судові витрати віднести на рахунок позивача. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 28 січня 2026 року.

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання – АДРЕСА_5 . 

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації – АДРЕСА_3 , місце проживання ВПО – АДРЕСА_6 . 

Суддя           О.Б.Подорець