ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/2598/23	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 33/817/73/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
розглянувши, в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Солонинки С.П., на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 15 жовтня 2023 року о 14 год. 40 хв. в м.Зборів по вул. Гоголя, ОСОБА_1 , керував автомобілем «BMW X-5», р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і такими діями порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР України. 

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Солонинка С.П. вважає, що суд першої інстанції розглянув справу неповно та необ`єктивно і виніс незаконну та необґрунтовану постанову, яка підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відсутність правової підстави для зупинки транспортного засобу призвела до подальшого незаконного та безпідставного складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказує, що з рапорту інспектора патрульної поліції від 15.10.2023 року вбачається, що саме працівники патрульної поліції ініціювали зупинку водія. У зв`язку з цим ОСОБА_1 був вимушений зупинити транспортний засіб у найближчому зручному місці з метою уникнення підозри у втечі від працівників поліції. Незважаючи на це, поліцейськими було винесено постанову серії БАД №551599 про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а саме п.п. 15.9 «е» ПДР України. 
Апелянт також зазначає, що акт огляду на стан алкогольного (наркотичного) сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів складено без зазначення дати та часу його проведення, а наведені в ньому ознаки сп`яніння спростовуються відеозаписом, наявним у матеріалах справи. 
Також вказує, що з матеріалів справи не вбачається дотримання процедури огляду на стан алкогольного сп`яніння, передбачений Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ від 09.11.2015 №1452/735 (далі — Інструкція №1452).
На думку апелянта, відеозаписом не зафіксовано чи було надано герметично запакований мундштук та не проведено контрольного забору повітря перед застосування приладу.
Адвокат звертає увагу, що роздруківка результатів тестування свідчить про проведення огляду о 13 год. 32 хв., тоді як протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №161862 та постанова серії БАД №551599 були складені працівниками поліції майже через півтори години — о 14 год. 55 хв. та 14 год. 45 хв. відповідно. 
Окрім цього, апелянт вказує, що працівники поліції, всупереч вимогам закону, не повідомили ОСОБА_1 про його право на отримання правової допомоги. Фактично права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, водієві роз`яснені не були, що свідчить про порушення його основоположного права на захист. 
Також апелянт звертає увагу суду на те, що повістки про виклик до суду повертались за неврученням, оскільки судом вказувалась не повна адреса ОСОБА_1 .
Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові послався на належне повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи. Водночас повістку про виклик до суду він отримав лише 28.12.2023 року — у день ухвалення оскаржуваної постанови, що унеможливлювало його особисту участь у судовому засіданні та реалізацію права на захист. 
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з мотивів пропуску цього строку з поважаних причин, так як ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції не отримував, у зв`язку з чим зміст постанови суду від 28.12.2023 року, усі докази у справі, а також можливість оцінити законність та обґрунтованість прийнятого судового рішення стали відомі ОСОБА_1 лише після отримання його захисником доступу до матеріалів справи в електронному кабінеті.
Доступ до матеріалів справи № 599/2598/23 був наданий захиснику 12.01.2026 року, що підтверджується витягом з розділу повідомлень електронного кабінету адвоката в підсистемі «Електронний суд» про надходження документів у зазначеній справі.

В судове засідання апелянт адвокат Солонинка С.П. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце судового розгляду, не заявилися.
Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Солонинка С.П. в телефонному режимі повідомила, що через відсутність електропостачання не має можливості бути присутньою в судовому засіданні та просить, за узгодженої позиції із своїм підзахисним, розглядати справу без її участі та без участі ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 28 грудня 2023 року без участі правопорушника. 
Натомість, з матеріалів справи вбачається, що копію постанови було направлено на неправильну адресу ОСОБА_1 : « АДРЕСА_1 », замість правильної - « АДРЕСА_2 », у зв`язку з чим поштове відправлення повернулося до суду з приміткою «за закінченням терміну зберігання».
Копію оскаржуваної постанови суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Солонинка Б.Д. отримала 12 січня 2026 року під час отримання доступ до матеріалів справи №599/2598/23 в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується витягом з розділу повідомлень електронного кабінету адвоката в підсистемі «Електронний суд» про надходження документів у зазначеній справі. (а.с. 48)
Апеляційну скаргу подано 21 січня 2026 року.
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №161862 від 15 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 15.10.2023р. о 14 год. 40 хв в м.Зборів по вул. Гоголя керував автомобілем марки BMW д.н.з. НОМЕР_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” 6810, результат якого показав 0.52 промеле. Водій від керування транспортним засобом відсторонений.
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення та спростовує твердження апелянта про те, що його не ознайомили з правами, передбаченими ст.268 КУпАП, як захисник зазначає про це в апеляційній скарзі.
Крім цього, такі доводи спростовуються долученим до матеріалів справи відеозаписом, з якого вбачається, що інспектор поліції ознайомлює ОСОБА_1 із правами передбаченими ст.268 КУпАП. 
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівника патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівниками поліції було виявлено факт керування ОСОБА_1 15 жовтня 2023 року о 14 год. 40 хв. в м. Зборів по вул. Гоголя автомобілем “БМВ”, н.з. НОМЕР_2 , з порушенням правил дорожнього руху, а саме п.п.15.9е ПДР.
Також в матеріалах справи міститься копія постанови серії БАД № 551899 від 15.10.2023року про накладення адміністративного стягнення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Також відеозаписом з нагрудних камер поліцейських зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу поліцейським повідомлено водієві ОСОБА_1 про причину зупинки, що ним не заперечувалось. 
Тому доводи апелянта про порушення працівниками поліції вимог ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" щодо відсутності підстав для зупинки транспортного засобу є необґрунтованими.
Також даним відеозаписом зафіксовано, що під час спілкування з водієм, у останнього поліцейським виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 , відповідно до встановленого законодавством порядку, на місці зупинки транспортного засобу, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатора Драгер 6810, результат тесту якого становить 0.52 проміле, що останній не заперечував та повідомив, що напередодні вживав алкоголь, однак «не думав, що покаже вміст алкоголю».
З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.

Твердження апелянта про відсутність підстав для проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 є необґрунтовані, оскільки працівник поліції, повідомив водія про необхідність проведення огляду на стан сп`яніння у зв`язку з наявністю у неї ознак алкогольного сп`яніння, які давали підстави вимагати проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до положень п.2.5 ПДР України та Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 (далі - “Інструкція”), що підтверджується долученими до матеріалів справи відеозаписами, а також письмовими доказами.

Доводи апелянта, що працівниками поліції, перед проходження огляду на приладі «Драгер», не було здійснено контрольний забір повітря, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки з відеозапису вбачається, що водієві було надано герметично запакований “муштук” для проведення огляду за допомогою газоаналізатора і в подальшому жодних зауважень щодо проведеного огляду у ОСОБА_1 не було.

Суд погоджується з твердженням апелянта про те, що в роздрукованому протоколі результату тестування зазначено час проведення огляду 13 год. 32 хв., однак вказаний час, на думку суду, є технічною помилкою, яка повністю спростовується хронологією відеофіксації правопорушення з нагрудних камер поліцейських, на яких зафіксовано фактичний час проведення огляду, а саме 14:41:18, і не впливає на факт доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 чст130 КУпАП, що оскаржує його захисник. 

Що стосується доводів сторони захисту про порушення права на захист ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції за його відсутності, то апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП участь правопорушника в розгляді справи за ч.1 ст. 130 не є обов`язковою. 
Крім цього, звертаю увагу, що апеляційним судом відкрито провадження за апеляційною скаргою захисника Лучки Б.Д. на постанову суду першої інстанції, а також поновлено йому строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а тому він не позбавлена можливості реалізувати надані йому законом процесуальні права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Відсутність адвоката при складанні протоколу про адміністративний правопорушення також не свідчить про порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки під час оформлення протоколу про адміністративне правопорушення не вирішується питання про адміністративну відповідальність, а лише фіксується факт правопорушення, висновок щодо якого вправі зробити суд. Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 при оформленні працівниками поліції протоколу про адміністративне правопорушення не ставив питання про необхідність залучення адвоката для надання йому правової допомоги.
Тому вказані доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції права на захист та інших процесуальних прав ОСОБА_1 не можуть бути безумовною підставою для скасування постанови суду з процесуальних мотивів.

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Інші доводи апеляційної скарги, які перевірені в ході апеляційного розгляду, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП за ознаками керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт. 
Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація її дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого нею правопорушення, особи правопорушника, ступеню її вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Солонинці Світлані Петрівні строк на апеляційне оскарження постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року. 
Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Солонинки С.П. залишити без задоволення, а постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2023 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя