Справа №: 671/200/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2025 року  м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі
головуючої - судді Подіновської Г.В.,
за участю: секретаря судового засідання Краснай Л.П.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідачки ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

У лютому 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
В обгрунтування позову позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , бабуся позивача по лінії батька. 
Батько позивача, ОСОБА_3 (син ОСОБА_5 ), помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,08 га та право на пайовий фонд майна КСГП «Москва».
Відповідачка ОСОБА_2 , мати позивача, є спадкоємцем за заповітом від 27 листопада 2001 року. Згідно вказаного заповіту спадкоємцями також є ОСОБА_6 , яка спадщину не приймала, та відповідач ОСОБА_3 .
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 липня 2020 року ОСОБА_2 є спадкоємцем на 2/3 частки спадкового майна і їй на праві приватної власності в порядку спадкування належить 2/3 частки земельної ділянки, площею 2,0804 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6820981200:04:011:0093, яка розташована у Хмельницькій області, Хмельницький (колишній Волочиський) район, Бронівська сільська рада, однак 1/3 частка спадкового майна залишилася не успадкованою.
Згідно листа Нотаріальної палати Ростовської області, який надійшов 06 березня 2020 року та знаходиться в матеріалах спадкової справи, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_5 , відповідно до даних Єдиної інформаційної системи нотаріату, не заводилась.
23 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку вищевказаної земельної ділянки, але постановою нотаріуса від 23 жовтня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав, що не подано необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи (відмова спадкоємця за заповітом та відсутність родинних відносин), тому нотаріус позбавлений можливості в безспірному порядку видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно.
Позивач, як спадкоємець за правом представлення, 20 січня 2025 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , однак у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини.
Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин: неприйняття спадщини ОСОБА_3 , про що позивачу стало відомо від матері ОСОБА_2 в кінці грудня 2024 року, а також режим воєнного стану, який розпочався 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» і діє по даний час, що унеможливило своєчасно звернутись до нотаріуса у встановлений законом строк для прийняття спадщини. 
Просив визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. 
Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. 
Відповідач ОСОБА_3 , який про дату, час та місце розгляду справи повідомлений в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кулешовка Азовського району Ростовської області російської федерації померла бабуся позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 23 жовтня 2018 року (а.с.48). 
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на спадкове майно: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,08 га та право на пайовий фонд майна КСГП «Москва» (а.с.13,14).
Відповідно до заповіту від 27 листопада 2001 року, посвідченого секретарем виконкому Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області Сторожук Л.А. та зареєстрованого у реєстрі за №21, спадкоємцями вказаного вище спадкового майна є ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.12, 49).
ОСОБА_6 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймала, проти отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 не заперечувала, що підтверджується копією її заяви від 23 жовтня 2019 року, яка знаходиться в спадковій справі №119/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с.47-55).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 липня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1796, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14 липня 2020 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 липня 2020 року ОСОБА_2 є спадкоємцем на 2/3 частки спадкового майна та їй на праві приватної власності в порядку спадкування належить 2/3 частки земельної ділянки, площею 2,0804 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6820981200:04:011:0093, що розташована на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки ще не видано (а.с.16, 55).
23 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку вищевказаної земельної ділянки, однак постановою нотаріуса від 23 жовтня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав, що не подано необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину документи (відмова спадкоємця за заповітом та відсутність родинних відносин), тому нотаріус позбавлений можливості в безспірному порядку видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно (а.с.19).
У цій же постанові нотаріус вказала, що згідно листа Нотаріальної палати Ростовської області, який надійшов 06 березня 2020 року, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_5 , відповідно до даних Єдиної інформаційної системи нотаріату, не заводилась.
З матеріалів спадкової справи №119/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не подав заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . 
Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Отже, спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 вважається таким, що не прийняв спадщину.
Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Батько позивача, ОСОБА_3 (син ОСОБА_5 ), помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Хмельницьким відділом РАГС 25 листопада 1994 року (а.с.10).
Таким чином, позивач, як онук ОСОБА_5 , є спадкоємцем її майна першої черги спадкоємців за правом представлення.
Позивач вказує, що 20 січня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гадайчук Є.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . 
Листом від 20 січня 2025 року за №13/01-16 нотаріус відмовила позивачу у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини (а.с.20).
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Нормами ст.ст. 70, 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що з урахуванням положень ст.ст. 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося.
Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
Відповідно до ст.. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу).
Ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Частинами 1 та 2 ст. 1274 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом . Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Положеннями ст. 1270 Цивільного кодексу України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо виникнення в особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч.3 ст. 1272 ЦК України).
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інших.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 визначив відповідачами у цій справі спадкоємців за заповітом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідачка ОСОБА_2 у встановлений строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 липня 2020 року на 2/3 частки земельної ділянки, площею 2,0804 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6820981200:04:011:0093, яка розташована на території Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області. На даний час територія Бронівської сільської ради Волочиського району Хмельницької області належить до Війтовецької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області.
Отже, ОСОБА_2 реалізувала своє право як спадкоємець за заповітом, оформивши у нотаріуса частину спадщини, яку заповіла їй ОСОБА_5 та частину спадщини за заповітом, від якої на її користь відмовилася ОСОБА_6 .
Спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, тому він вважається таким, що не прийняв її, а 1/3 частки спадкового майна підлягає спадкуванню за законом відповідно до положень ст. 1223 ЦК України.
Спадкоємцями за законом у даному випадку є позивач ОСОБА_3 (за правом представлення) та ОСОБА_6 (дочка спадкодавця ОСОБА_5 ), яка відмовилася від прийняття спадщини. 
Відповідачка ОСОБА_2 (мати позивача та невістка ОСОБА_5 ) не є спадкоємцем за законом після смерті останньої.
Отже, позивач ОСОБА_3 в даному випадку є єдиним спадкоємцем за законом, однак пропустив строк для прийняття спадщини.
Положеннями ст. 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаход женням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.
Суд зазначає, що вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини жодним чином не впливає на права чи інтереси відповідачки ОСОБА_2 , так як вона не належить до спадкоємців за законом та не може мати права на отримання у спадщину 1/3 частки вищевказаної земельної ділянки. 
Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який не прийняв спадщину, не є належними відповідачами за даним позовом.
Разом з тим, вирішення даного позову прямо впливає на права територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна - Війтовецької селищної територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області, однак Війтовецька селищна територіальна громада Хмельницького району Хмельницької області в особі Війтовецької селищної ради не була залучена позивачем до участі у справі в якості належного відповідача, під час розгляду справи суд також не залучив її в якості співвідповідача.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.
З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.
Виходячи з того, що по справі вказаний орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, який є належним відповідачем у даному спорі, не був притягнутий до участі справі та не брав у ній участь, вимоги до нього позивачем не пред`являлися, суд позбавлений процесуальної можливості прийняти судове рішення по суті спору, оскільки в такому випадку порушується принцип диспозитивності цивільного судочинства та принцип змагальності сторін.
Лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.05.2023 року у справі № 352/371/21.
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.
Оскільки позивачем позов пред`явлений до неналежних відповідачів – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а суд позбавлений процесуальної можливості самостійно залучати відповідача, у задоволенні позову слід відмовити з мотивів незалучення до участі у справі належного відповідача.

Керуючись ст.4,13,76,77,81,141, 258-265, 352, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:
позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідачі: 
ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 06 січня 2026 року.

Суддя Г.В.Подіновська