Номер провадження 1-кп/741/36/26
Єдиний унікальний номер 741/1773/24

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року Носівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Носівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024270420000144 від 11 серпня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Адамівка Носівського району Чернігівської області, громадянина України, українця, освіта - середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи військовозобов?язаним (військовий квиток серії НОМЕР_1 ) в особливий період на території України, у зв?язку з проведенням призову громадян за мобілізацією у відповідності до п. 20 ч. 1 ст. 106, ст. 65 Конституції України, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації», передбачає, що ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятись від виконання конституційних обов?язків, а також ч. 4 ст.35 Конституції України наголошує, що у разі якщо виконання військового обов?язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов?язку має бути змінене на альтернативну (невійськову) службу.
Конституцією України передбачено, що в умовах воєнного стану можуть бути встановленні окремі обмеження прав громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень. З 24 лютого 2022 року в Україні оголошений та діє правовий режим воєнного стану, у зв?язку з цим на території держави діють також певні обмеження прав та свобод громадянУкраїни.
ОСОБА_6 на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, пройшов 17.07.2024 медичний огляд відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, за результатами військово-лікарської комісії його визнано придатним за станом здоров?я до військової служби, за відсутності обставин, передбачених постановою Кабінету Міністрів України № 76 від 27.01.2023 на бронювання військовозобов?язаних під час дії воєнного стану та ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які б надавали ОСОБА_6 право на бронювання та відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку шляхом вручення ОСОБА_6 25.07.2024 під розписку бойової повістки про явку на загальну мобілізацію до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 , на 26.07.2024 для проходження військової служби за мобілізацією, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи повідомленим про наслідки неявки, маючи можливість прибути до вказаного центру комплектування та не маючи підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин відмовився від проходження військової служби за мобілізацією та умисно не прибув у визначену повісткою дату до ІНФОРМАЦІЯ_3 для проходження військової служби у зв?язку із призовом за мобілізацією та відправки у військову частину, чим ухилився від призову на військову службу під час загальної мобілізації, оголошеної 24 лютого 2022 року згідно з Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» на особливий період, а саме в період воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», термін дії якого в подальшому неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 23.07.2024 № 469/202 з 05 години 30 хвилин 12.08.2023 строком на 90 діб, тим самим, порушивши вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» та вимоги Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію».
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 , будучи військовозобов?язаним, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 відмовився надавати показання на підставі ст. 63 Конституції України. Разом з тим, зазначив, що він не згоден з обвинуваченням, не є ухилянтом. Він законослухняний громадянин, добровільно, сам без примусу з?явився до ТЦК для оновлення данних, добровільно пройшов ВЛК. Після чого, в силу своїх глибоких релігійних переконань, як Свідка Єгови, які не дозволяють йому бути військовослужбовцем, попросив замінити йому військову службу на цивільну, невійськову. Він з юних років ознайомився з тим, що написано в ОСОБА_7 , знав що у Біблії міститься життєво важлива інформація для всього людства. Зустрівши у 2016 році Свідків Єгови, почав вивчати Біблію. У 2019 році він став ОСОБА_8 , оскільки мав достатньо знань щоб доносити людям знання з Божого Слова. Його життя змінилося на краще, він почав контролювати свої емоції. Його релігійні переконання стосуються також безпосередньо військової служби. Навів приклад з Євангелії від Матвія: Ісус Христос сказав своїм учням: - «Вклади меча назад у його місце, бо кожен, хто візьметься за меча, від меча і загине», вислів було сказано коли релігійні провідники арештовували ОСОБА_9 і один з апостолів хотів його захистити взявшись за зброю. У його розумінні ці слова значать, що навіть для захисту Божого Сина неможна було використовувати зброю. Ранні християни твердо дотримувались цієї вказівки, і не лише не брали зброю до рук, а і не служили у тогочасній римській армії. Подібно робили Свідки Єгови у роки Другої світової війни у нацистській Німеччині, за що багатьох було страчено. Він щиро переконаний, що зазначена вказівка ОСОБА_10 стосовно зброї стосується і його. Крім того процитував ОСОБА_11 2:4 «… Вони перекують мечі на лемеші, а списи на серпи. Не підійме меча народ на народ, і більше не будуть учитися воювати». В його розумінні цих слів: що ті хто служить Богу мусять раз і назавжди змінити зброю на цивільні знаряддя праці, мусять більше ніколи не йти зі зброєю в руках проти інших людей, більше ніколи не здобувати ніяких військових навичок. Він, як Свідок Єгови приймає чітку вказівку зазначених слів, а саме виконувати свій громадянський обов?язок не за допомогою зброї чи військової структури, а лише у цивільний спосіб за допомогою цивільних знарядь праці, тому і просив замінити військову службу на цивільну невійськову. Йому не байдуже, що робиться в країні, людям потрібна різна допомога: моральна, емоційна, фізична, матеріальна. Він у своєму селі допомагає чим може, хоче бути корисним для своєї країни тому і подавав заяви на проходження альтернативної цивільної служби. Він не вчинив ніякого злочину не перед людьми, не перед ОСОБА_12 та просив виправдати його. 
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надав показання, що обвинуваченого ОСОБА_6 бачив кілька разів, у центрі міста Носівка та у кабінеті ІНФОРМАЦІЯ_3 , коли він спілкувався з працівником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 . У кабінеті під час спілкування обвинуваченого з ОСОБА_14 , останній попереджав ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність якщо він не з?явиться до РТЦК та СП. Йому відомо, що ОСОБА_6 перебуває у релігійній організації, чи повідомляв він про це та причини відмови від мобілізації працівників РТЦК та СП не пам?ятає.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав суду показання, що являється військовослужбовцем ЗСУ. ОСОБА_6 у 20-х числах липня 2024 року після отримання повістки був направлений на проходження ВЛК, після чого ОСОБА_6 було вручено бойову повістку на направлення до навчального центру. Підстави звільнення, відстрочки у ОСОБА_6 були відсутні. ОСОБА_6 попереджали про кримінальну відповідальність. Він вказував, що з релігійних переконань служити не може, оскільки його віра забороняє брати у руки зброю. При цьому ОСОБА_6 повідомлялось, що у ЗСУ наявні посади, які не пов?язані з застосуванням зброї (медична частина, кухня тощо). Повідомив, що строкової служби під час воєнного стану немає. Зазначив, що існують випадки коли зброя не закріплена за військовослужбовцем. 
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 надала суду показання, що працює головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_6 викликався на 25.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК). Після проходження якої ОСОБА_6 під розписку було вручено бойову повістку на 05 год. 45 хв. на 26.07.2024 для навчання у навчальному центрі, але на зазначену дату останній не з?явився. Було складено акт про його неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріали передані до суду. Акт про неявку ОСОБА_6 складався у присутності її, працівника поліції та начальника відділення мобілізаційного обліку ОСОБА_14 . ОСОБА_6 розповідав, що він є членом релігійної організації «Свідки Єгови», але причини неявки не повідомив. На той час, до її посадових обов?язків входило: ведення, взяття на облік, зняття з обліку техніки, додатково здійснювала прийом людей з питань видачі тимчасових посвідчень (військово-облікових документів). Щодо заяв ОСОБА_6 про заміну йому військової служби на невійськову їй нічого не відомо, та від ОСОБА_6 інформації такого змісту не було.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав суду показання, що він працює на посаді старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_3 . У двадцятих числах липня 2024 року ОСОБА_6 був у мобілізаційному відділі, пройшов ВЛК та був повністю визнаний придатним до військової служби. ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , під розписку вручив ОСОБА_6 бойову повістку на наступний день на ранок та останній був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від призову під час мобілізації. Наступного дня у визначений час та у подальшому ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_4 не з?явився. Щодо ОСОБА_6 було складено акт про неявку військовозобов?язаного до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказав, що відповідно до законодавства, у воєнний стан альтернативна служба в Збройних силах України не застосовується. ОСОБА_6 повідомляв, що являється прихожаном релігійної організації «Свідки Єгови» і по їхньому віросповіданню не може брати до рук зброю. ОСОБА_6 пояснювали, що може піти служити до ЗСУ, де буде вибір служби: на кухні, у санітарній частині або в ремонтному батальйоні. Зазначив, що зброя закріплюється за кожним військовослужбовцем та кожен військовослужбовець повинен навчитися поводитися зі зброєю. Безпосередньо у військовій частині, навчальному центрі визначається чим буде займатися військовослужбовець. Відповідно до Конституції України кожен придатний до військової служби чоловік повинен захищати Батьківщину.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надав суду показання, що з ОСОБА_6 вони є співвіруючі, разом відвідують християнські зібрання. З останнім познайомилися у 2016 році коли він був на Богослужінні. Зазначив, що він є Свідком Єгови та призначений священослужителем у місцевій релігійній громаді. Для того щоб особа стала ОСОБА_8 , їй потрібно певний час вчити Біблію, змінити спосіб життя, позбутися шкідливих звичок, почати проповідувати про те, що вона дізналася з Біблії, доєднатися до Свідків Єгови та охреститися, присвятити своє життя Богу. ОСОБА_6 охрестився, є ОСОБА_8 , веде спосіб життя як Свідок ОСОБА_18 : регулярно відвідує Богослужіння, приймає активну участь у проповідуванні. Випадково стати Свідком Єгови – неможливо. Свідок Єгови дотримується всіх вимог зазначених у Біблії. Для Свідків Єгови є неприйнятним: носіння військової зброї, носіння військової форми, прийняття військової присяги, бути належним, підпорядковуватись будь-якій військовій структурі, виконувати накази командирів, отримувати заробітну плату військовослужбовця, тому вони просять щоб військову службу їм замінювали на цивільну. Щодо неприйнятності Свідків Єгови до військової служби у документах релігійної організації не зазначено та не закріплено. Під час воєнного стану в Україні ОСОБА_6 допомагає продуктами харчування місцевим та переселенцям. Релігійна організація «Свідки Єгови» зареєстрована у м.Львові та діє на підставі Статуту. Свідки Єгови керуються глибокими релігійними переконаннями. Йому відомо, що в Україні діє воєнний стан та у Конституції України закріплено обов?язок захищати державу. 
Захисник ОСОБА_5 , у судовому засіданні просила визнати ОСОБА_6 не винуватим у пред`явленому обвинуваченні, оскільки у нього не було умислу на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. ОСОБА_6 вже 4 роки є Свідком Єгови, що дає підстави стверджувати, що він має сталі релігійні переконання несумісні із військовою службою. Ґрунтовне вивчення Біблії вплинуло на нього так глибоко, що призводить до його внутрішнього непереборного конфлікту між обов?язком служити в армії та його глибокими та щирими релігійними переконаннями. Обвинувачений ОСОБА_6 відмовився бути відправленим до військової частини керуючись своїми релігійними переконаннями на підставі положень ч. 4 ст. 35 Конституції України. Відповідно до зазначених вимог він хотів скористатись правом про заміну військової служби на невійськову (альтернативну). Для реалізації права, щодо осіб, які мають релігійні переконання, органами державної влади повинна бути здійснена перевірка тверджень особи про несумісність її релігійних переконань з військовою службою та підтвердження відповідними доказами. На досудовому розслідуванні ніхто не встановлював та не перевіряв твердження ОСОБА_6 щодо несумісності його релігійних переконань з військовою службою. Не було з?ясовано чи було прохання ОСОБА_6 про зміну йому військової служби на альтернативну та чи належить ОСОБА_6 до релігійної організації віровчення якої не допускає проходження військової служби. Відповідно пункту 35 постанови ВСУ від 02.05.2024 справа №344/12021/22 - особа не підлягає кримінальній відповідальності за ст. 336 КК України за умови доведення несумісності виконання військового обов?язку з її релігійним переконанням підтвердженим належними і достатніми доказами, участі її у релігійних організаціях, наявність особистих переконань. Факт належності обвинуваченого до релігійної організації та наявність у такій організації віровчень несумісності з виконанням військового обов?язку. Постановою КМУ №2066 від 10.11.1999 затверджено Положення про порядок проходження альтернативної служби, визначено алгоритм, яким комісія має визначити чи особа має релігійні переконання і чи можна її відправити на альтернативну військову службу навіть у мирний час. Підтвердження істенності релігійних переконань може бути у документальній або іншій формі (показами представників релігійної організації). ОСОБА_6 є членом релігійної організації «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні», їхні релігійні вчення про неприйнятність служби у військових структурах, навіть якщо служба не пов?язана із носінням зброї. Зазначає, що під час дії військового стану діють певні обмеження. Релігійні переконання Свідків Єгови виключають можливість несення військової служби незалежно від того, чи пов`язана вона із використанням зброї. Отже, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про несумісність його релігійних переконань з військовою службою підтверджено належними доказами та прецедентною практикою ЄСПЛ. Особа, яка має несумісні із військовою службою релігійні переконання, має право на сумлінну відмову від виконання військового обов`язку. Відповідно її не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 336 КК України. Чинність права на заміну виконання військового обов`язку невійськовою службою не знаходиться в залежності від наявності механізму його реалізації. Відповідно відсутність такого порядку не нівелює наявне Конституційне право. Законодавство регламентує порядок таких обмежень. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України про введення воєнного стану визначено вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв?язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що у зв?язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст.ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України. Таким чином, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 конституційні права передбачені статтею 35 Конституції України не обмежено, а отже, гарантоване ч. 4 ст. 35 Конституції право Свідків Єгови на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою зберігається і не скасовано. Відповідно, обвинувачений, як Свідок Єгови, не може нести кримінальну відповідальність за свої релігійні переконання. При винесенні вироку у кримінальному провадженні просила врахувати практики Європейського суду з прав людини та висновки Верховного Суду. Зазначила, що на виконання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, відносно ОСОБА_6 має бути ухвалено виправдувальний вирок.
Суд, оцінюючи показання свідків, вважає їх належними та достовірними, у розумінні ст.ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються щодо часу, місця вчинення, події. 
Окрім показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, також підтверджується відомостями, які містяться в досліджених судом письмових доказах та процесуальних документах, а саме у:
- витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за №12024270420000144 від 11.08.2024, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Зі змісту якого вбачається, що 11.06.2024 до чергової частини ВП №4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області надійшли матеріали ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що військовозобов?язаному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканцю АДРЕСА_3 вручено бойову повістку про прибуття 26.07.2024 року до відділу, для відправки до навчального центру, але в зазначену дату він не з?явився та про причини своєї неявки не повідомив;
- повідомлення про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст. 336 КК України № 4в/2/2156/1 від 31.07.2024, відповідно до якого ОСОБА_6 не з?явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 в зазначений у повістці час для відправки по мобілізації до навчального центру ЗСУ та не повідомив про причини неявки, що призвело до невиконання плану по мобілізації згідно мобілізаційного розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо комплектування визначених військових частин мобілізаційними ресурсами;
- копією розписки ОСОБА_6 від 25.07.2024 про отримання повістки № 214 та необхідності з?явитися о 05 год. 45 хв. 26.07.2024;
- копією довідки військово-лікарської комісії № 4в/2/1874 від 16.07.2024 відповідно якої ОСОБА_6 придатний до військової служби;
- копією картки професійно-психологічного відбору кандидата ІНФОРМАЦІЯ_2 від 25.07.2024 на ім?я ОСОБА_6 , відповідно до якої у рекомендаціях зазначено: рекомендований для проходження військової служби по мобілізації;
- копією картки професійного відбору кандидата від 25.07.2024, відповідно до якої ОСОБА_6 останній рекомендований до проходження військової служби по мобілізації, з результатами і висновком ознайомлений, про що свідчисть особистий підпис ОСОБА_6 ;
- копією картки соціально-психологічного вивчення кандидата проходження військової служби за мобілізацією ЗСУ від 25.07.2024 щодо ОСОБА_6 ;
- копією картки індивідуально-психологічного вивчення кандидата для проходження військової служби за мобілізацією у Збройних силах України та інших військових формуваннях від 25.07.2024, щодо ОСОБА_6 , загальний висновок: рекомендований для проходження військової служби по мобілізації;
- копією акту про неявку військовозобов?язаного по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31 липня 2024 року, щодо ОСОБА_6 ;
- копією поіменного списку військовозобов?язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_8 і відправлені у складі команди № 4в/2/2123 від 25.07.2024 щодо ОСОБА_6 ;
- копією картки обстеження та медичного огляду (Придатність до військової служби в СВ ЗСУ) від 17.07.2024, щодо ОСОБА_6 ;
- копією військового квитка серії НОМЕР_1 від 21.12.1992, щодо ОСОБА_6 ;
- відповіддю релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» № 14946 від 15.08.2024, відповідно до якої ОСОБА_6 з 22 липня 2022 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об?єднання Свідків Єгови в Україні;
- копією статуту релігійної організації «Релігійний центр Свідків Єгови в Україні» від 2017 року;
- копією заяви ОСОБА_6 про заміну військового обов?язку на невійськову службу від 15.07.2024, яку отримано Носівською міською радою 25.07.2024;
- копією заяви ОСОБА_6 про заміну військового обов?язку на невійськову службу від 15.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- копією заяви ОСОБА_6 від 30.07.2024 щодо повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини нез?явлення за повісткою на відправку. 
Відповідно до вимог ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.
У процесі дослідження і оцінки вказаних доказів, суд не встановив істотних процесуальних порушень при їх збиранні, які б ставили під сумнів обґрунтованість доводів сторони обвинувачення про доведеність вини ОСОБА_6 .
Показання свідка ОСОБА_17 не стосується суті обвинувачення у даному кримінальному провадженні, однак останній підтвердив, що ОСОБА_6 з липня 2022 року є охрещеним Свідком Єгови та членом релігійної організації Свідки Єгови.
Дослідивши докази у кримінальному провадженні, судом встановлено, що ОСОБА_6 є військовозобов`язаним (отримав військовий квиток у 1992 році), відповідно висновку ВЛК визнаний придатним до військової служби, не мав правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, був належним чином оповіщений про призов на військову службу під час мобілізації та явку у встановлений час та місце у пункт збору для відправки та проходження військової служби, куди не з`явився без поважних на те причин.
Доводи захисника та обвинуваченого, що останній не міг проходити військову службу в особливий період, у зв`язку з релігійними переконаннями, суд вважає необґрунтованими та безпідставними. Як і доводи захисника та обвинуваченого про наявність конституційних підстав для заміни військової служби на альтернативну (цивільну) у період військового стану, який діє на території України з 24.02.2022 по теперішній час, з огляду на наступне.
Статтею 336 КК України передбачена відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Об`єктом відповідно ст. 336 КК України є встановлений законодавством України порядок призову та мобілізації військовозобов`язаних осіб для забезпечення потреб Збройних Сил України особовим складом (комплектування).
Суспільна небезпечність правопорушення, полягає у тому, що саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, сворює рельні перешкоди для забезпечення та реалізації державної політики у сфері безпеки та оборони в умовах, що загрожують територіальній цілісності та незалежності України.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є дія чи бездіяльність спрямована на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Суб`єктивною стороною зазначеного кримінального правопорушення є прямий умисел, який виражається, що військовозобов`язана особа усвідомлює небезпечний і протиправний характер своїх діянь, для забезпечення своєї мети, а саме уникнення від призову на військову службу під час мобілізації. 
Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено військовий стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалась та діє на теперішній час.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, для забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 оголошено про проведення загальної мобілізації, яка триває до теперішнього часу. 
В особливий період, тобто під час введеного військового стану на території України, у зв?язку з проведенням призову громадян за мобілізацією у відповідності ст. 65 Конституції України, «Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов?язком громадян України», ніхто не може ухилятись від виконання конституційного обов?язку, щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, за відсутністю поважних причин. 
Відповідно до положень Конституції України, Конституцію прийнято, як Основний Закон України. 
Розділом ІІ Конституції України, визначені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. 
У статті 35 Конституції України зазначено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. 
Відповідно до ч. 4 ст. 35 Конституції України, ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. 
При цьому у ст. 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. 
Зокрема статтею 65 Конституцією України передбачено, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
В умовах воєнного або надзвичайного стану, можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строків цих обмежень, відповідно до зазначеного, переваги чи виключення щодо статтей 35, 65 Конституції України не встановлено. 
Військова служба у Збройних Силах України визначається Законом України від 25.11.1992 року «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», а сам порядок проходження громадянами України військової служби відповідними категоріями затверджується Президентом України та документується іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров?я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов?язок згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.
Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» визначено організаційно-правові засади альтернативної (невійськової) служби (далі - альтернативна служба), якою відповідно до Конституції України має бути замінене виконання військового обов?язку, якщо його виконання суперечить релігійним переконанням громадянина. 
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення.
Статтею 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» передбачено визначення поняття альтернативної служби, а саме, що це є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки, а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб з числа резервістів в особливий період. 
Відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» базова військова служба (строкова) та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період - це два самостійні види військової служби. При цьому положеннями Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба запроваджується замість проходження саме строкової військової служби, яка є базовою військовою службою (зміни відповідно до Закону України № 3633-IX від 11.04.2024).
Заміна військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу, Законом не встановлена. 
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 
Судом встановлено, що ОСОБА_6 отримав військовий квиток серії НОМЕР_1 від 21.12.1992. У період військового стану є військовозобов?язаним. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії № 4в/2/1874 від 16.07.2024 ОСОБА_6 визнаний придатним за станом здоров?я для проходження військової служби. Знаючи про відсутність будь-яких рішень щодо заміни на невійськову службу, не маючи підстав на альтернативну службу під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_6 отримавши особисто 25.07.2024 повістку № 214, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до навчального центру ЗСУ, для проходження військової служби в Збройних силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, чим ухилився від призову за мобілізацією. 
ОСОБА_6 з 22 липня 2022 року є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об?єднання Свідків Єгови в Україні. Зі змісту заяв ОСОБА_6 про причини неявки за повісткою та про заміну військового обов?язку на невійськову службу вбачається: що останній на підставі своїх релігійних переконань не може брати до рук зброю, дану обставину зазначив у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 . 
При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_6 став присвяченим охрещеним служителем Релігійного об?єднання Свідків Єгови в Україні майже через 5 місяців після введення в Україні військового стану, оголошення про проведення загальної мобілізації у зв?язку з повномаштабним вторгненням російської федерації на територію України. 
Свідки Єгови внесені до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 р. № 2066. 
Разом з тим, враховуючи, що об?єктивна сторона кримінального правопорушення за ст. 336 КК України виявляється в бездіяльності - ухиленні будь-яким способом від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, проаналізувавши зібрані в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України. 
Судом досліджено подані у клопотанні захисника ОСОБА_5 та приєднані до кримінального провадження копії рішень ЄСПЛ, а саме: «Баятян проти Вірменії», «Адян та інші проти Вірменії», «Феті Демірташ проти Туреччини», «Мушфіг Мамедов та інші проти Азербайджану» та «Християнська релігійна організація Свідків Єгови в НКР проти Вірменії». Дослідивши зазначені рішення, суд дійшов висновку, що рішення у справах приймалися у мирний для держав час, підстави зазначалися щодо відмови від призову на строкову військову службу саме у мирний час. Мобілізація в особливий період, яка діє з 24 лютого 2024 року та на теперішній час в Україні не може бути порівняна з висновками зазначенми у копіях рішеннь ЄСПЛ долучених захисником та досліджених судом, оскільки стосується строкової військової служби у мирний час.
Суд звертає увагу на той факт, що з 24 лютого 2022 року по даний час відбувається повномаштабне вторгнення російської федерації на територію України для захоплення території держави Україна. Зазначені події та обставини спричинили оголошення в Україні загальної військової мобілізації всіх військовозобов`язаних осіб для захисту територіальної цілісності України. До військовозобов`язаних осіб, які підпадають під загальну військову мобілізацію відноситься і ОСОБА_6 . Саме загальна військова мобілізація є вимушеною мірою захисту з боку держави Україна проти держави-агресора російської федерації. 
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27.10.2025, справа № 573/838/24 з врахуванням наведених мотивів та факторів наголосила, що в Україні загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від російської військової агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у т.ч мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.
Крім того, у зазначеній постанові об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, що гарантоване ч. 4 ст. 35 Конституції України, не поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. А отже, висновок, відповідно до якого було виключено можливість заміни військової служби, відповідає ст. 17, 35, 65 Конституції України та ст. 336 КК України, саме для забезпечення призову під час мобілізації на особливий період, не суперечить ст. 35 Конституції України.
Однак, на підставі викладеного, в Україні військова служба під час загальної мобілізації, на особливий період, а саме, у період воєнного стану є обов`язковою для всіх військовозобов`язаних та резервістів, без виключення, незалежно від їх світогляду та віросповідання, що виключає можливість сумлінної відмови від військової служби в розумінні прав, передбачених ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Законодавство в України не передбачає можливості уникнути призову від мобілізацією в особливий період з підстав релігійних переконань.
У постанові Верховного Суду від 27.10.2025 в справі № 573/838/24 об`єднана палата ККС визнала, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань. Тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією. Водночас, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.
Верховний суд у згаданій постанові зробив правовий висновок, що відмова особи від призову під час мобілізації з релігійних або інших переконань, навіть якщо щирість і послідовність цих переконань не викликає сумніву, зумовлює відповідальність за ст. 336 КК України. Разом з тим, Верховний Суд наголосив, що релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.
Суд визнає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 , є охрещеним служителем релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, будучи військовозобов`язаним, достовірно знаючи: що не має законодавчо передбачених підстав для звільнення його від військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період; що рішення про заміну йому військової служби альтернативною службою відносно нього не приймалось, умисно, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою на 05 год. 45 хв. 26.07.2024 для відправки до навчального центу ЗСУ та проходження військової служби за призовом під час мобілізації в особливий період.
Враховуючи викладене, допитавши свідків як зі сторони обвинувачення так і зі сторони захисту, дослідивши докази кримінального провадження, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі оцінивши доводи захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість, вважає, що фактичні обставини у кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість останнього у вчиненні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є доведеною та кваліфікує його дії, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься, відповідно до вимог ст. 12 КК України, до нетяжкого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого (невизнання вини), який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває та не перебував, ніде не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, проживає разом із сестрою, яка потребує стороннього догляду та висновок органу пробації викладений у досудовій доповіді.
Відповідно до ст. 66 КК України обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Враховуючи викладене, зважаючи на положення статті 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, зважаючи на те що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових криінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ст. 336 КК України в межах санкції вказаної статті у виді позбавлення волі.
При цьому суд вважає за можливе з урахуванням обставин даного кримінального провадження, індивідуалізації вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_6 застосувати вимоги ст.ст. 75, 76 КК України звільнивши останнього від відбування призначеного цим вироком покарання з випробуванням та покласти на ОСОБА_6 визначені обов?язки. 
Аналогічний висновок щодо можливості звільнення від відбування призначеного покарання, передбаченого ст. 336 КК України, на підставі ст. 75 КК України зазначений у Постанові Об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27.10.2025 (справа №573/838/24). 
На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових проступків та злочинів.
Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов по провадженню відсутній.
Запобіжний захід не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за виконанням ОСОБА_6 обов?язків покласти на філію Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області Ніжинський районний сектор № 1.
Процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.
Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору, обвинуваченому та його захиснику.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1