ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року	Львів	Справа № 303/8626/25 пров. № А/857/52640/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М. 
за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 , 
на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2025 року (суддя – Кость В.В., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Мукачево, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №303/8626/25 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 
про затримання з метою забезпечення примусового видворення, 

встановив: 

У листопаді 2025 року позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив затримати громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців, до 02.05.2026. 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2025, з урахуванням ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2024 про виправлення описки, позов задоволено. Затримано громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою забезпечення примусового видворення за межі території України строком 6 (шість) місяців, а саме до 04.05.2026 (включно). 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду порушує його права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено не тільки право відповідача на забезпечення перекладачем з мови країни походження, але й порушено його право на захист. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та винести постанову про відмову в позові. 
Позивач подав апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з врахуванням наступного. 
Суд встановив такі фактичні обставини справи. 
02.11.2025 близько 11:10 год. прикордонним нарядом «Група реагування» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) в межах прикордонної смуги, на напрямку 224 прикордонного знаку, на відстані 700 метрів від державного кордону України (територія Великобийганської об`єднаної територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину, поза пунктами пропуску через державний кордон України, у складі групи осіб. 
В ході проведення перевірочних заходів було встановлено, що громадянин Народної республіки Бангладеш ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , в`їхав на територію України 08.10.2025 через пункт пропуску «Могилів-Подільський» на підставі паспорта громадянина Народної Республіки Бангладеш НОМЕР_2 , виданого 27.08.2024, DIP/DHAKA, дійсного до 26.08.2034 та візи Y05536032, дійсної до 08.12.2025, з метою працевлаштування (приймаюча сторона – ТОВ «Вінницька птахофабрика»). 
Однак, незважаючи на наявність законних підстав для перебування на території України, маючи намір потрапити до країн Європейського Союзу, відповідач 02.11.2025 здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Угорщину, яку не вдалось довести до завершення з незалежних від нього причин, оскільки був затриманий прикордонним нарядом відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) (а.с.8). 
У відповідності до вимог статей 260, 263 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідача було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення. 
Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 04.11.2025 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною другою статті 204-1 КУпАП (а.с.16). 
04.11.2025 заступником начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_4 прийнято рішення про примусове видворення відповідача за межі території України (а.с.18). 
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із позовом про затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців. 

За результатами апеляційного розгляду даної справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, виходячи з наступного. 
У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. 
Частиною 1 ст.23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону. 
Відповідно до частин першої та другої статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу. 
Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви. 
Частиною 11 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців. 
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи (ч.13 ст.289 КАС України). 
Розгляд питань, визначених цією статтею, здійснюється судом за обов`язкової участі сторін, у тому числі може проводитися у режимі відеоконференції та з трансляцією з іншого приміщення, розташованого поза межами приміщення суду, в порядку, визначеному цим Кодексом (ч.13 ст.289 КАС України). 
Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до частини першої ст.15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. 
Абзац третій частини другої статті 12 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає, що у випадку прийняття відносно іноземця або особи без громадянства рішення про примусове видворення за межі території України, іноземцю або особі без громадянства скасовується віза (згідно з п. 2 частини першої статті 1 цього Закону дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в`їзду на територію України або для транзитного проїзду через її територію та перебування на території України протягом відповідного строку). 
Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. 
Відповідно до п.1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства. 
Згідно п.5 вказаного Типового положення, строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи в зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців. 
Судом встановлено, що відповідач перебуває на території України незаконно, оскільки йому було скасовано візу на підставі абзацу третього частини другої статті 12 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку з чим відповідач втратив підстави для законного перебування на території України, передбачені частиною 16 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 
Судова колегія враховує висновки ЄСПЛ у справах щодо питань обмеження права на свободу, передбаченого підпунктом «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції. 
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про фактичну наявність підстав вважати можливим ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове видворення, та про необхідність затримання відповідача із поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, оскільки відповідач знаходиться на території України без законних підстав та може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення. 
Отже, з метою забезпечення примусового видворення відповідача за межі території України вимогу позову про затримати відповідача строком на шість місяців з метою забезпечення примусового видворення за межі території України необхідно задоволити. 
Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги по суті предмету спору щодо наявності підстав для затримання відповідача з метою забезпечення його примусового видворення, не обґрунтовані, а тому не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції. 
Відносно покликань апелянта на те, що під час розгляду адміністративного позову в суді першої інстанції відповідачу не було забезпечено належний переклад на мову країни його походження, а також він був позбавлений правової допомоги та у нього був відсутній захисник, колегія суддів зазначає наступне. 
Стаття 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом. 
Права та обов`язки учасників справи, що беруть участь в адміністративному процесі, передбачено статтею 44 КАС України. 
Стаття 15 КАС України передбачає, що судочинство та діловодство в адміністративних судах проводяться державною мовою. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку встановленому КАС України. 
Відповідно до статті 71 КАС України перекладачем є особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного або письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, нічними чи глухонімими. 
Колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи, для розуміння відповідачем змісту складених відносно нього адміністративно-процесуальних документів, прийнятих правових рішень, адміністративного позову та під час розгляду його в суді першої інстанції було застосовано «подвійний» переклад (в якості перекладача було залучено громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4 , який володіє бенгальською та англійською мовами, а переклад із англійської на українську мову здійснював перекладач ОСОБА_5 ). Заперечень з цього приводу від відповідача не надходило. 
Факт залучення до здійснення перекладу під час затримання відповідача в порядку, передбаченому статтями 260, 261, 263 КУпАП, та під час розгляду в суді адміністративного позову про затримання іноземця в порядку, передбаченому статтею 289 КАС України, різних перекладачів, які володіють бенгальською та англійською мовою, жодним чином не суперечить нормам чинного законодавства, натомість, свідчить про вжиття суб`єктом владних повноважень всіх заходів для забезпечення реалізації іноземцем своїх прав. 
Заявлені в апеляційні скарзі твердження про необізнаність відповідача з матеріалами справи та про його затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, суперечать фактичним обставинам, що мали місце на момент подання позовної заяви до суду та її розгляду, оскільки, зміст позовної заяви та підстави її подання були доведені іноземцю зрозумілою йому мовою, із залученням перекладачів перед направленням цієї заяви до суду, що підтверджено матеріалами справи. 
Також у судовому засіданні перед початком розгляду справи по суті судом першої інстанції з`ясовувався факт ознайомлення відповідача зі змістом позовної заяви, відповідач даний факт підтвердив. 
Відносно покликань відповідача в апеляційній скарзі про факт позбавлення його правничої допомоги, то як видно з протоколу про адміністративне затримання від 02.11.2025, про факт затримання відповідача строком до 3 (трьох) діб в порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 № 1363, було повідомлено центр з надання безоплатної правничої допомоги. Відповідачу було призначено адвоката (доручення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги від 02.11.2025 №001070002730), якому в подальшому було забезпечено вільний доступ до затриманої особи з метою їх конфіденційного побачення, можливість для ознайомлення з матеріалами справи та реалізації інших прав із захисту. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою відповідача громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2025 року проведено за участі відповідача (апелянта), із участю адвоката (захисника) та двох перекладачів (із бенгальської на англійську мову та із англійської на українську мову). 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для скасування рішення суду першої інстанції. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 листопада 2025 року в адміністративній справі №303/8626/25 за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) до громадянина Народної республіки Бангладеш ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою забезпечення примусового видворення – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повний текст постанови суду складено 14.01.2026 року