ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

10 лютого 2026 року        м. Чернівці           Справа № 727/3452/25
Провадження №22-ц/822/251/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача -Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б., 
за участю секретаря судового засідання: Черновська Г. К., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Чернівецька обласна прокуратури, Державна казначейська служба України,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Баршаков Олександр Васильович, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2025 року, головуючий у І-й інстанції – Слободян Г. М., 

ВСТАНОВИВ: 

Позивач ОСОБА_1 у березні 2025 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Чернівецької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури.
Позов обґрунтований тим, що органом досудового розслідування - СВ Герцаєвського ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області 03.12.2020 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України, та проводилось досудове розслідування за кримінальним провадженням N? 12020260070000176.
Вказував на те, що з 21.01.2022 він підозрювався в здійсненні трьох таємних крадіжок з приміщення магазину «Продукти» в с. Горбова Герцаївського району Чернівецької області, які заподіяли матеріальну шкоду потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто нібито повторно скоїв кримінальні правопорушення за ч. 3 ст.185 КК України, а саме: в червні 2020 року - чотирьох стільців на загальну суму 620 грн; в період з 08 по 10.08.2020 - холодильної вітрини марки «Інтертехніка» вартістю 5 156,67 грн; в ніч на 23.11.2020 - 1800 доларів США та продовольчих продуктів на загальну суму 58 108 грн, у зв`язку з чим вироком Герцаєвського райсуду Чернівецької області від 19.08.2022 був засуджений до покарання у вигляді трьох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України про звільнення від відбування призначеного покарання з випробовуванням протягом однорічного іспитового строку по перших двох епізодах, по третьому епізоду - виправданий.
Зазначав, що Чернівецький апеляційний суд скасував вирок та ухвалив новий від 27.01.2023, яким визнав ОСОБА_1 винним за трьома епізодами з призначенням покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі та звільненням від відбування покарання з випробуванням протягом дворічного іспитового строку. Постановою Верховного суду від 26.09.2023 вирок Чернівецького апеляційного суду від 26.09.2023 скасовано та справа направлена на новий апеляційний розгляд, при якому ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03.04.2024 частково скасований вирок Герцаївського райсуду від 19.08.2022 в частині обвинувачення по перших двох епізодах та кримінальне провадження закрито відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке залишено без змін постановою Верховного Суду від 05.12.2024.
На виконання вироку Чернівецького апеляційного суду від 27.01.2023 був виданий виконавчий лист від 07.02.2023 для стягнення з нього 1961,40 грн в дохід держави за проведення судових експертиз, у зв`язку з чим в примусовому порядку з ОСОБА_1 було проведено стягнення у розмірі 1 961,40 грн в дохід держави та 378,34 грн виконавчого збору, що в загальному становить 2 339,74 грн, тобто є матеріальною шкодою.
Також вказував на те, що йому була спричинена моральна шкода, оскільки він незаконно перебував під слідством та судом з 21.01.2022 (з дати вручення підозри) по 03.04.2024 (дати набрання законної сили ухвалою апеляційного суду), якою остаточно закрито кримінальне провадження, що загалом складає 26 місяців та 15 днів. 
Вважав, що дії прокуратури були спрямовані на обвинувачення по сфальсифікованим доказам, що беззаперечно встановлено судом першої інстанції, направлені на засудження ОСОБА_1 , в тому числі, в Верховному Суді на протязі 8 місяців, з 03.04.2024 по 05.12.2024. На підставі вироку Чернівецького апеляційного суду від 27.01.2023 він був вимушений перебувати на обліку з пробації з 13.02.2023 по 25.04.2024. Дані обставини утримували його у постійному напруженні, що також відбивалося на його емоційному благополуччі, він постійно перебувавав в стані тривоги, непевності в майбутньому, змінився його звичний спосіб життя та погіршилися стосунки з членами родини, друзями, що зумовило необхідність пояснювати оточенню зміст подій і процесів, учасником яких він став, захищаючись від незаконних дій правоохоронних органів. 
Ураховуючи вимоги розумності, справедливості, характер та обсяг душевних страждань, яких він зазнавав, розмір моральної шкоди становить 276 000 грн, з розрахунку розміру мінімальної місячної заробітної плати (8000 грн * 26м 15н+8м).
Просив стягнути з Державного бюджету України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1961,40 грн за проведення судових експертиз та 378,34 грн виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій, а також 276 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства та прокуратури. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 211 471 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів досудового розслідування та прокуратури.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з незаконним перебуванням позивача під слідством і судом 26 місяців 13 днів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибини та тривалості його моральних страждань, пов`язаних із перебуванням під слідством і судом, звернув увагу на те, що головним завданням компенсації є відшкодування моральних страждань, а не безпідставне збагачення особи, та дійшов висновку про те, що 211 471 грн є розумним, справедливим та достатнім розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди (26 місяці 13 днів х 8 000,00 грн).
Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача Баршаков О. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального закону та висновки суду не відповідають обставинам справи.
Зазначає, що діями органу досудового розслідування та прокуратури, які були спрямовані на обвинувачення по сфальсифікованим доказам, ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, оскільки останній незаконно перебував під слідством та судом з 21.01.2022 по 03.04.2024, що загалом складає 26 місяців та 15 днів, а також на протязі 8 місяців з 03.04.2024 по 05.12.2024 - перебування справи в касаційному провадженні. 
Увесь цей час ОСОБА_1 перебував в тривожному емоційному стані та невпевненості в майбутньому, що змінило його звичний спосіб життя, погіршило стосунки з членами родини та друзями, зумовило необхідність пояснювати оточенню зміст подій і процесів, учасником яких став, захищаючись від незаконних дій правоохоронних органів.
Останні 8 місяців (03.04.2024 по 05.12.2024) позивпч очікував на остаточне закінчення справи, не зважаючи на встановлені факти, що є підставою для моральних страждань.
У відзиві Чернівецька обласна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Відзив обґрунтований тим, що ухвала Чернівецького апеляційного суду про закриття кримінального провадження була проголошена та набрала законної сили 03.04.2024, у подальшому не скасовувалась, то строк перебування позивача під слідством та судом слід вираховувати саме по 03.04.2024.
Зазначений апелянтом період з 03.04.2024 по 05.12.2024 перебування під слідством та судом є хибним, оскільки починаючи з 03.04.2024 будь-яких рішень стосовно притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не ухвалювалось, ухвала Чернівецького апеляційного суду від 03.04.2024 про закриття кримінального провадження не скасовувалась.
У відзиві Державна казначейська служба України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
У відзиві ГУНП в Чернівецькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Герцаївського районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2022 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю один рік.
Цим же вироком ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за епізодом крадіжки майна потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_3 в ніч з 22 на 23 листопада 2020 року та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що саме ним вчинено дане кримінальне правопорушення.
Вироком Чернівецького апеляційного суду від 27 січня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 скасовано та ухвалено новий вирок, яким визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком тривалістю два роки.
На виконання вироку Чернівецького апеляційного суду від 27.01.2023 було видано виконавчий лист №71229213 від 07.02.2023 для стягнення 1961,40 грн в дохід держави за проведення судових експертиз. 
Постановою від 07.03.2023 начальника Герцаївського відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 71229213, проведено стягнення боргу в розмірі 1961,40 грн в дохід держави, 378,34 грн виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій.
Виконавче провадження № 71229213 постановою від 28.08.2023 закрито.
Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2023 року вирок Чернівецького апеляційного суду від 27 січня 2023 року щодо ОСОБА_1 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2022 року щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України (по епізодам за червень та 08-10 серпня 2020 року) скасовано, а кримінальне провадження — закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. В частині визнання ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України (за епізодом з 22 по 23 листопада 2020 року) і виправдуванні – вирок місцевого суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2024 року ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_4 – без задоволення. 
У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (частина друга зазначеної статті).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, водночас визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Подібний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 27 липня 2023 року у справі № 568/499/16, від 11 грудня 2024 року в справі № 740/463/22, від 16 січня 2025 року в справі № 607/21506/23.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року, заява № 68490/01).
Тобто, визначений розмір відшкодування моральної шкоди, якщо він перевищує гарантований законом розмір компенсації, має бути в будь-якому разі мотивований судом з посиланням на конкретні обставини справи.
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Згідно з частинами першою–четвертою статті 12, частинами першою п`ятою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом першої інстанції встановлено, що 21 січня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру, зазначена обставина сторонами не оспорюється. 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 03 квітня 2024 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 , обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України, закрито за не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпанням можливості їх отримання, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що за період розгляду касаційної скарги з 03 квітня 2024 року по 05 грудня 2024 року, що складає 8 місяців, позивач зазнав моральних страждань, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений період обраховується за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. 
Встановивши, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом з 21 січня 2022 року по 03 квітня 2024 року, що складає 26 місяців 13 днів, оскільки щодо нього було закрито провадження через відсутність достатніх доказів для доведення винуватості особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач довів своє право на відшкодування завданої йому моральної шкоди у зв`язку з незаконним обвинуваченням.
У справі, яка переглядається, на момент ухвалення рішення судом першої інстанції 24 листопада 2025 року розмір мінімальної заробітної плати становив 8 000 грн (стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок незаконного перебування під слідством і судом, суд першої інстанції врахував глибину і тривалість моральних страждань, тривалість перебування позивача під слідством і судом, та обґрунтовано виходив з того, що гарантований законом мінімальний розмір відшкодування становить 211 471 грн (з розрахунку 26 місяців 13 днів * 8000 грн), є достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не призведе до його безпідставного збагачення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий розмір компенсації є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією позивачу за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з перебуванням під слідством і судом, застосуванням у кримінальному провадженні процесуальних дій та заходів, що обмежували його права, внаслідок чого було порушено нормальні життєві зв`язки та виникла потреба у застосуванні додаткових зусиль для організації життя.
Колегія суддів зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок його перебування під слідством і судом, було враховано принципи пропорційності, розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції правильно зазначив, що повернення сплаченого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження вирішується в порядку адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду, та фактично зводяться до незгоди апелянта з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Баршаков Олександр Васильович, залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 листопада 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 лютого 2026 року.

Суддя- доповідач      І. М. Литвинюк

Судді:        Н. К. Височанська 

І. Б. Перепелюк