ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 337/3413/17
провадження № 61-7186св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Грушицького А. І.,
суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В., Ситнік О. М.,
 
учасники справи:
позивач (за первісним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач(за первісним позовом) - ОСОБА_2 ,
третя особа (за первісним позовом) - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
 
позивач (за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
відповідачі (за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ГРУП», державний реєстратор виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелих Віталій Віталійович,
третя особа (за зустрічним позовом) - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
 
позивач (за об`єднаним позовом) - ОСОБА_2 ,
відповідач (за об`єднаним позовом) - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 травня 2023 рокуу складі колегії суддів Онищенка Е. А., Крилової О. В., Бєлки В. Ю., 
 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - акціонерне товариство «УкрСиббанк», про розподіл спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛ ГРУП», державного реєстратора виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелиха Віталія Віталійовича, третя особа - акціонерне товариство «УкрСиббанк», про розподіл спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на майно та за об`єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, до складу якого входить: квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 ; зобов`язання за кредитним договором на суму 30 000,00 дол. США; квартира АДРЕСА_3 ; кімната у квартирі АДРЕСА_4 ; автомобіль Ford 1998 року випуску; автомобіль Audi 80, 1982 року випуску; автомобіль Камаз 53212; грошові вклади в кредитній спілці «Довіра» (далі - КС «Довіра») на суму 590 693,00 грн; земельна ділянка з об`єктом незавершеного будівництва та будинок в с. Михайлівка Вільнянського району Запорізької області.
 
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом про поділ спільного набутого майна подружжя та визнання права власності на майно, до складу якого, крім визначеного ОСОБА_1 майна входить також автомобіль Камаз 53212, 1998 року випуску; причеп ПП, кузов платформа, 1981 року випуску; автомобіль Toyota Corolla, 2011 року випуску; автомобіль Toyota СН-Р, 2017 року випуску; автомобіль Ford Transit, 2005 року випуску; депозитні вклади в КС «Довіра».
 
В подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.
 
В судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_1 подала заяву, в якій просила закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 , а саме:
- визнання недійсним акта прийому-передачі майнових прав до статутного капіталу ТОВ «РОЯЛ ГРУП» від 10 вересня 2018 року, який виданий ОСОБА_1 ;
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43052400 від 18 вересня 2018 року про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартири за адресою: АДРЕСА_5 , прийнятого державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В. В.;
- скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1646223723101;
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43052806 від 18 вересня 2018 року про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , прийнятого державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В. В.; 
- скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1646223723101, у зв`язку з тим що вони підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.
 
Заява обґрунтована тим, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства з урахуванням практики Верховного Суду, яка стосується спірних правовідносин. Акт прийому-передачі майна, яке вніс учасник до статутного капіталу ТОВ «РОЯЛ ГРУП», від 10 вересня 2018 року не регулює сімейні права та обов`язки між подружжям, батьками та дітьми, а тому він не є правочином у сімейних правовідносинах. Крім того, зазначені квартири з моменту їх передачі в статутний капітал ТОВ «РОЯЛ ГРУП» втратили ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя та є виключно приватною власністю ТОВ «РОЯЛ ГРУП», а  ОСОБА_2 має право лише вимагати від  ОСОБА_1 компенсувати половину вартості внесеного в статутний капітал майна.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Хортицький районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 02 серпня 2022 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - АТ «УкрСиббанк», про розподіл спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «РОЯЛ ГРУП», державного реєстратора виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелиха В. В., третя особа - АТ «УкрСиббанк», про розподіл спільно набутого майна подружжя та визнання права власності на майно та за об`єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання майна особистою приватною власністю, в частині заявлених позовних вимог ОСОБА_2 , а саме:
 
- визнання недійсним акта прийому-передачі майнових прав до статутного капіталу ТОВ «РОЯЛ ГРУП» від 10 вересня 2018 року, виданого ОСОБА_1 ;
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43052400 від 18 вересня 2018 року про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , прийнятого державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В. В.;
- скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1646223723101;
- скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43052806 від 18 вересня 2018 року 10:52:19 про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , прийнятого державним реєстратором виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області Пелихом В. В.;
- скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «РОЯЛ ГРУП» права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1646223723101, у зв`язку з тим що вони підлягають розгляду за правилами господарського судочинства - закрив.
 
Ухвала місцевого суду мотивована тим, що зазначені вимоги ОСОБА_2 підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки спір у цій справі стосується правовідносин, пов`язаних із майном, яке було внесене одним з учасників як вклад до статутного капіталу товариства і відповідно, належить цьому товариству на праві власності, а також виник у зв`язку з державною реєстрацією такого майна.
 
Запорізький апеляційний суд постановою від 03 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив.
 
Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2022 року скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 був або є членом ТОВ «РОЯЛ ГРУП».
 
У даному випадку спір виник між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо поділу майна та пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно.
 
Оскарження рішень та дій щодо внесення записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов`язано із захистом позивачем свого цивільного права.
 
У цій справі спір стосується захисту позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна та до юрисдикції господарських судів не входить оскарження дій, рішень державного реєстратора, крім того заявлені позовні вимоги про поділ майна подружжя та позовні вимоги про визнання права власності за ОСОБА_2 на спірні квартири неможливо розглядати окремо від позовних вимог, заявлених в цій справі, тому суд дійшов висновку про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2023 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції 
 
Верховний Суд ухвалою від 29 травня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі, витребував її із Хортицького районного суду м. Запоріжжя.
 
13 червня 2023 року справу передано колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.
 
Верховний Суд ухвалою від 17 листопада 2025 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.
 
Згідно із протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 19 листопада 2025 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В., Ситнік О. М.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
В касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 515/1060/19, від 15 вересня 2021 року у справі № 661/1185/16-ц та інших. 
 
У касаційній скарзі зазначається, що акт прийому-передачі майна, яке вносить учасник до статутного капіталу ТОВ «РОЯЛ ГРУП» від 10 вересня 2018 року, не регулює сімейні права та обов`язки між подружжям, батьками та дітьми, а тому не є правочином у сімейних правовідносинах.
 
На момент створення ТОВ «РОЯЛ ГРУП» та внесення майна до статутного капіталу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в шлюбі не перебували.
 
Цей спір підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.
 
Доводи інших учасників справи
 
У червні 2023 року  ОСОБА_2 надіслав відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права 
і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та аргументи відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
 
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
 
У статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
У частині першій статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
 
Під час визначення належності спору до юрисдикції суду постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним у розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.
 
Верховний Суд враховує, що судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
 
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні керуватися сутністю права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявленими вимогами, характером спірних правовідносин, змістом та юридичною природою обставин у справі. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 520/13190/17 та від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17.
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 ЦПК України).
 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
 
Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
 
Таким чином, критеріями розмежування судової юрисдикції, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Таким критерієм також може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Відповідно до пунктів 3, 4, 15 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
 
Справи у спорах щодо правочинів незалежно від їх суб`єктного складу, які стосуються акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав у юридичній особі, підлягають розгляду господарськими судами. Винятком є спори щодо таких дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
 
Такі правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20.
 
Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.
 
Законом можуть бути встановлені для певних осіб обмеження щодо володіння корпоративними правами. Законом можуть бути встановлені умови та/або обмеження щодо реалізації окремих корпоративних прав певними особами.
 
Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
 
У частині першій статті 2 СК України передбачено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.
 
Відповідно до частини першої статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
 
Згідно із частиною першою статті 14 та частиною першою 15 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
 
Аналіз вищезазначених положень закону свідчить про те, що ознакою сімейних прав і обов`язків є їх тісний зв`язок з відповідним носієм, що зумовлює неможливість їх передання (перекладення) іншій особі. Тобто носії таких прав та/або обов`язків можуть врегулювати свої відносини, пов`язані з їх реалізацією та/або виконанням, за домовленістю, зокрема, шляхом укладення договору, про який йдеться в статті 9 СК України, однак передати та/або перекласти зазначені права та/або обов`язки на іншу особу їх носії не можуть.
 
Таким чином, вказані норми права визначають правочин у сімейних правовідносинах як домовленість, зокрема, між подружжям, батьками та дітьми про врегулювання належних їм сімейних прав та обов`язків, які тісно пов`язані з їх особами та не можуть бути передані та/або перекладені на інших осіб.
 
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.
 
Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
 
Згідно зі статтею 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
 
Зазначені норми закону встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
 
Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
У цій справі спір фактично виник між колишнім подружжям - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - з приводу поділу спільного майна та пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно, зокрема в тому числі щодо двох квартир у  АДРЕСА_5 та на АДРЕСА_6 .
 
Вважаючи, що спір в частині цього нерухомого майна належить до господарської юрисдикції, суд першої інстанції не тільки зробив помилковий висновок щодо суті цього питання, а й двічі закрив провадження у справі в частині вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1646223723101, оскільки пункти 1.3 та 1.5 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції від 02 серпня 2022 року є фактично ідентичними.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розгляд цього спору не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, оскільки він належить до сфери цивільно-правових відносин, пов`язаних із поділом спільного майна подружжя та захистом права власності позивача.
 
Колегія суддів зазначає, що при визначенні юрисдикції суду прагне запобігти ситуаціям штучного створення преюдиції чи ситуаціям, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним. «Один спір - один процес» - це правило, якого Верховний Суд намагається дотримуватися і забезпечувати його через ухвалені правові висновки щодо юрисдикційності спорів.
 
Посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 є безпідставним, оскільки предметом позову в указаній справі євизнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі приватного підприємства.
 
Крім того, посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 515/1060/19, від 15 вересня 2021 року у справі № 661/1185/16-ц та інші є безпідставними, оскільки фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, та предмет позову у вказаних справах не є тотожними із справою, яка переглядається.
 
Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд робить висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постановусуду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Запорізького апеляційного суду від 03 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач | А. І. Грушицький
Судді | І. В. Литвиненко   Є. В. Петров    В. В. Пророк
| О. М. Ситнік