Справа № 450/3431/25 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3325/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 січня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - судді Ніткевича А.В.
суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.
секретаря Гаврилюк Я.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2025 року в складі судді Мусієвського В.Є. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 
встановив:

У липні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Абекор» звернувся до суду з позовом відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №1100600 від 28.10.2024 в сумі 5376, 00 грн, яка складається з: 3000,00 грн. - тіла кредиту та 2376,00 грн. - нарахованих відсотків. 
Також, у позові ТОВ «ФК «Абекор» заявив клопотання про забезпечення доказів, шляхом витребування в АТ «Сенс Банк» інформації, що містить банківську таємницю, а саме чи емітована платіжна карта маска карти № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; виписки про рух грошових коштів з карткового рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_1 , за період з 28.10.2024 року по 29.10.2024 року щодо здійснення надходження коштів у сумі 3000 грн. (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 3000 грн., не здійснювати їх відображення у виписці для дотримання принципів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю).
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та задоволено клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_2 про витребування доказів. 
Витребувано в Акціонерного товариства «Сенс Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме чи емітована платіжна карта маска карти № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; виписки про рух грошових коштів з карткового рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_1 , за період з 28.10.2024 року по 29.10.2024 року щодо здійснення надходження коштів у сумі 3000 грн. (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 3000 грн., не здійснювати їх відображення у виписці для дотримання принципів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю).
Уповноважено представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_2 на отримання у Акціонерного товариства «Сенс Банк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу.
У зв`язку з технічною опискою у заявленому клопотанні про витребування доказів щодо банку-емітента, позивачем заявлено нове клопотання про витребування доказів у АТ «Державний ощадний банк».
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2025 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено. 
Витребувано у Акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме чи емітована платіжна карта маска карти № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; виписки про рух грошових коштів з карткового рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_1 , за період з 28.10.2024 року по 29.10.2024 року щодо здійснення надходження коштів у сумі 3000 грн. (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 3000 грн., не здійснювати їх відображення у виписці для дотримання принципів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю).
Уповноважено представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_2 на отримання у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк»» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу.
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 звільнена з посади та не є представником ТОВ «ФК «Абекор», а тому не може отримати витребувані докази, Товариством в особі представника ОСОБА_3., 11.09.2025 року через систему «Електронний суд» подано клопотання, в якому останній просить уповноважити іншого представника позивача, а саме ОСОБА_3. на отримання витребуваних доказів у АТ «Державний ощадний банк» та подання їх до суду, з обов`язком надати копії відповідачу. 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2025 року клопотання представника ТОВ «ФК «Абекор» ОСОБА_3. задоволено. 
Витребувано у Акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме чи емітована платіжна карта маска карти № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; виписки про рух грошових коштів з карткового рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_1 , за період з 28.10.2024 року по 29.10.2024 року щодо здійснення надходження коштів у сумі 3000 грн. (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 3000 грн., не здійснювати їх відображення у виписці для дотримання принципів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю).
Уповноважено представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_3 на отримання у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу.
Оскаржуваною ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2025 року стягнуто з представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_3 штраф в розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 4542 грн. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» заборгованість за кредитним договором №1100600 від 28.10.2024 року в розмірі 5376 грн., яка складається з 3000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2376 грн. заборгованості за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» судові витрати за відправку документів у розмірі 55 грн.
Ухвалу про застосування заходів процесуального примусу, якою накладено штраф на представника позивача ОСОБА_3. за ухилення від вчинення дій, оскаржив позивач ТОВ «ФК «Абекор», в особі представника ОСОБА_3. Вважає таку ухвалу незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги покликається на те, що на виконання ухвали суду від 12.09.2025 року представником позивача підготовлено та направлено на офіційну електронну пошту АТ «Державний ощадний банк» заяву про надання витребуваних доказів, однак такі на час постановлення оскаржуваної ухвали АТ «Державний ощадний банк» не надані. 
Окрім того, зауважує, що за приписами ст. 70 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 21 Закону України «Про інформацію», ст. 60,62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація по банківським рахункам є інформацією з обмеженим доступом, відповідно є банківською таємницею та надається тільки за рішенням суду, відповідно опосередкованість уповноваження не передбачає. 
Вказує, що ухвала не містить доказів неналежного виконання представником позивача своїх процесуальних прав та ігнорування судових ухвал. 
Згідно із ч. 5 ст. 84 ЦПК України саме банк, як володілець доказів, зобов`язаний надати їх на виконання ухвали суду. Представник позивача немає жодного впливу на строки їх надання банком. Відтак, відсутні підстави вважати, що позивач навмисно ухилявся від виконання ухвали суду.
Додає, що накладення штрафу судом можливе за умови свідомого невиконання учасником справи ухвали суду без поважних причин.
Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_3 штрафу у розмірі 4542 грн, відмовити у застосуванні штрафних санкцій до представника позивача.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 27 січня 2026 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (п. п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Так, у ч. 2 ст. 43 ЦПК України визначено обов`язки учасників справи, які зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строк, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно із ч. 3 ст. 43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків, суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Частиною 2 статті 44 ЦПК України визначений перелік дій сторони, які можуть бути визнані зловживанням процесуальними правами, зокрема, вчинення аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (частина 4 статті 44 ЦПК України).
Під зловживанням цивільними процесуальними правами слід розуміти певні дії однієї зі сторін спору, що спрямовані на затягування строків розгляду справи, на спричинення додаткових необов`язкових, виходячи з матеріалів справи, витрат сторони, на вчинення стороною позасудових дій, які фактично свідчать про визнання позовних вимог, та/ або інших дій, що передбачені законом та/ або є такими, що на розсуд суду мають на меті створення перешкод здійсненню належного судочинства у конкретному спорі, тим самим перешкоджаючи доступу сторони до правосуддя та реалізації права на справедливий суд.
Згідно із статтею 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України, одним із заходів процесуального примусу є штраф.
Згідно із статтею 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:
1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;
2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;
3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;
4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;
5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Отже, виходячи з наведених норм, суд може постановити ухвалу про стягнення штрафу за неповідомлення суду про неможливість подати докази, а також за неподання доказів без поважних причин, встановивши, по-перше, що докази, які витребувані судом, знаходяться у особи, у якої вони витребовуються; по-друге, що такі докази не надані; по-третє, суд не повідомлено про неможливість подати докази та/або про причини їх неподання і, по-четверте, судом не встановлено поважних причин неподання доказів.
З матеріалів справи встановлено, що у липні 2025 року позивач ТОВ «ФК «Абекор» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №1100600 від 28.10.2024 в сумі 5376, 00 грн, яка складається з: 3000,00 грн. - тіла кредиту та 2376,00 грн. - нарахованих відсотків. 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 серпня 2025 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_2 про витребування доказів задоволено. 
Витребувано в Акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме чи емітована платіжна карта маска карти № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; виписки про рух грошових коштів з карткового рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_1 , за період з 28.10.2024 року по 29.10.2024 року щодо здійснення надходження коштів у сумі 3000 грн. (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 3000 грн., не здійснювати їх відображення у виписці для дотримання принципів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю).
Уповноважено представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_2 на отримання у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк»» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу.
Зважаючи на те, що ОСОБА_2 звільнена з посади та не є представником ТОВ «ФК «Абекор», а тому не може отримати витребувані докази, Товариством в особі представника ОСОБА_3., 11.09.2025 року через систему «Електронний суд» подано клопотання, в якому останній просив уповноважити іншого представника позивача, а саме ОСОБА_3. на отримання витребуваних доказів у АТ «Державний ощадний банк» та подання їх до суду, з обов`язком надати копії відповідачу. 
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2025 року клопотання представника ТОВ «ФК «Абекор» ОСОБА_3. задоволено. 
Витребувано в Акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме чи емітована платіжна карта маска карти № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; виписки про рух грошових коштів з карткового рахунку, до якого прив`язана банківська картка № НОМЕР_1 , за період з 28.10.2024 року по 29.10.2024 року щодо здійснення надходження коштів у сумі 3000 грн. (у разі проведення у вказаний період часу інших операцій, крім як на суму 3000 грн., не здійснювати їх відображення у виписці для дотримання принципів законодавства щодо забезпечення охорони інформації, яка містить банківську таємницю).
Уповноважено представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» ОСОБА_3 на отримання у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк» витребуваних доказів, які слід надати суду, а копії таких скерувати відповідачу.
Застосовуючи до представника позивача ТОВ «ФК «Абекор» заходи процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі 1,5 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4542 грн, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача ухилився від вчинення дій, зокрема на отримання від АТ «Державний ощадний банк» витребуваних доказів. 
Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що за приписами ст. 70 Закону України «Про платіжні послуги», ст. 21 Закону України «Про інформацію», ст. 60,62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація по банківським рахункам є банківською таємницею та надається тільки за рішенням суду, опосередкованість уповноваження не передбачає. 
Згідно із ч. 5 ст. 84 ЦПК України саме банк, як володілець доказів, зобов`язаний надати їх на виконання ухвали суду. 
Представник позивача немає жодного впливу на строки їх надання банком. Відтак відсутні підстави вважати, що позивач навмисно ухилявся від виконання ухвали суду.
Навпаки, як встановлено судом апеляційної інстанції, на виконання ухвали суду від 12.09.2025 представником позивача підготовлено та направлено на офіційну електронну пошту АТ «Державний ощадний банк» заяву про надання витребуваних доказів, однак такі на час постановлення оскаржуваної ухвали АТ «Державний ощадний банк» не надав. 
Окрім того, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення про задоволення позову за відсутності витребуваних доказів, що у свою чергу свідчить, що витребувані докази не мали для суду важливого значення при прийнятті рішення. 
Судом не було встановлено обставин, за яких представник позивача свідомо не вживав заходів з отримання витребуваних судом доказів. 
Отже, висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 не виконав ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.10.2025 про витребування доказів, а саме ухилився від надання таких, апеляційний суд вважає помилковими. 
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, не встановивши обставин, які б вказували на те, що дії ОСОБА_3 спрямовані на невиконання вимог ухвали, безпідставно застосував до ОСОБА_3 заходи процесуального примусу у виді штрафу.
Вжиття заходів процесуального примусу є правом суду за конкретні цивільні процесуальні правопорушення. При цьому, такі заходи, у тому числі штраф, мають бути застосовані, якщо заявник знав про необхідність вчинити певні процесуальні дії, проте їх не вчиняв. Застосовуючи до певної особи заходи процесуального примусу, суд повинен сам діяти у чіткій відповідності до вимог закону, чого суд першої інстанції не дотримався.
У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.
У Цивільному процесуальному кодексі України не наведено вичерпний перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками. Конкретизовано лише те, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України"). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі завдання саме державних органів (рішення від 20 січня 2011 року у справі "Мусієнко проти України").
Заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто, такі повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_3 заходів процесуального примусу у виді штрафу є помилковим та належним чином не обґрунтованим, тому ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2025 року скасувати.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, суд,- 
ухвалив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» ОСОБА_3 задовольнити. 
Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 жовтня 2025 року скасувати. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повний текст постанови складений 27 січня 2026 року. 

Головуючий       А.В. Ніткевич 

Судді:  С.М. Бойко 

С.М. Копняк