ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" лютого 2026 р. справа № 300/4659/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство освіти і науки України, про визнання протиправними та скасування рішень від 24.05.2023 та від 27.06.2023, - 

Стислий виклад позицій сторін та третьої особи. Процесуальні рішення суду:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) звернулася до суду з позовом до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі – відповідач, НАЗЯВО, Національне агентство), у якому просила суд: визнати протиправним та скасувати: рішення Комітету з питань етики НАЗЯВО від 24 травня 2023 року № 16 (29) про внесення на розгляд Національного агентства подання про виявлення у дисертації ОСОБА_1 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР” фактів академічного плагіату та рішення НАЗЯВО від 27 червня 2023 року про виявлення академічного плагіату в захищеній 24 грудня 2021 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 дисертації ОСОБА_1 “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, поданої на здобуття наукового ступеня доктора історичних наук.
Позовні вимоги мотивовані тим, що співробітники структурного підрозділу Національної академії наук України (далі — НАН України) – Інституту історії України НАН України: заступник директора Г. Боряк, завідувачка відділу ОСОБА_3 , старший науковий співробітник ОСОБА_4 , провідний науковий співробітник ОСОБА_5 , доктор історичних наук, професор ОСОБА_6 , колишній голова Експертної ради Міністерства освіти та науки України (далі - МОН України) І. Патриляк та член Експертної ради МОН України ОСОБА_7 до та після захисту нею дисертації порушували питання її академічної доброчесності. Для об`єктивного та неупередженого розгляду захист дисертації здійснювався двома закритими спеціальними вченими радами. Комітет з питань етики НАЗЯВО не мав підстав розглядати скаргу ОСОБА_8 та інших, оскільки МОН України здійснило перевірку її дисертації відповідно до Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 1197 (далі - Порядок № 1197), та прийняло рішення про присудження їй ступеня доктора юридичних наук, а також використовувати програму пошуку синонімів для виявлення плагіату та приймати рішення без врахування висновків 13-ти університетів і установ, які надали позитивну оцінку науковій роботі. Комітет з питань етики НАЗЯВО порушив строки розгляду скарги та безпідставно керувався процедурою, визначеною незареєстрованим в Міністерстві юстиції України як нормативно-правовим актом Порядком розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, затверджений на засіданні Національного агентства 21 червня 2022 року (протокол № 10 (15)) (зі змінами, внесеними 19 липня 2022 року (протокол № 11(16)), 27 вересня 2022 року (протокол № 16 (21)), 03 жовтня 2022 року (протокол № 17(22)), 24 січня 2023 року (протокол № 1(30)) (далі – Порядок розгляду скарг/повідомлень). Також позивач зазначила, що перевірки, проведені Університетом ОСОБА_9 в Переяславі та сервісом Unicheck, її дисертаційної роботи показали мінімальний відсоток схожості, що не стосується наукових запозичень, а технічні недоліки не свідчать про плагіат. При цьому, прийняте НАЗЯВО рішення про виявлення академічного плагіату в захищеній нею дисертації не містить посилань на порушення нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.07.2023 відкрито провадження у справі № 300/4659/23 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання протиправним та скасування рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №16 (29) від 24.05.2023 та рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 27.06.2023 про виявлення порушення академічної доброчесності у вигляді академічного плагіату у дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР».
14.08.2023 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшов відзив Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 08.08.2023 на позовну заяву. Так, представник відповідача заперечив проти позову та зазначив, що Національне агентство врахувало пояснення, надані позивачкою, та пояснення Університету ОСОБА_9 в Переяславі; секретаріат НАЗЯВО провів якісно-кількісне дослідження тексту, сформулював завдання і методи перевірки наявності у дисертації ОСОБА_1 використання наукових текстів інших авторів, а також верифікації отриманих даних. Національне агентство надіслало листи до Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, Українського католицького університету, Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника, Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, Національного університету «Острозька академія», Львівського національного університету імені Івана Франка, Інституту політичних та етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса НАН України, Українського Інституту національної пам`яті, Інституту народознавства імені І. Крип`якевича НАН України, Інституту демографії та соціальний досліджень імені М.В. Птахи НАН України, Інституту всесвітньої історії НАН України, Інституту української археографії та джерелознавства імені М.С. Грушевського НАН України та до Галузевої експертної ради з галузі знань « 03 Гуманітарні науки» НАЗЯВО з проханням надати висновки про наявність або відсутність у дисертації ОСОБА_1 фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації та висловити позицію стосовно порушених у скарзі питань. Перевірка сервісом StrikePlagiarism.com дисертації позивачки вказала на наявність академічного плагіату. Національне агентство розглянуло скаргу ОСОБА_10 та ін. відповідно до Порядку № 1197, чинного на моменту захисту позивачкою дисертації; аргументи ОСОБА_1 щодо порушення процедури розгляду скарги ОСОБА_10 та ін. є надуманими та не підтверджуються доказами. Окрім цього, відповідач не належить до органів влади, не є суб`єктом владних повноважень; спір має для позивачки приватно-правовий характер, впливає виключно на її академічну репутацію та не має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Представник відповідача просив суд закрити провадження у справі (том 1, а.с. 172-250, том 2, а.с. 1-94).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 позов задоволено: визнано протиправними та скасовано рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №16 (29) від 24.05.2023 та рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 27.06.2023 про виявлення порушення академічної доброчесності у вигляді академічного плагіату у дисертації ОСОБА_1 на тему "Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР"; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 задоволено частково апеляційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти: рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі №300/4659/23 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комітету з питань етики Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти №16 (29) від 24.05.2023 скасовано і в цій частині у задоволенні позову відмовлено; у решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року у справі №300/4659/23 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20.12.2024 задоволено частково касаційну скаргу Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, скасовано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2024 року, справу № 300/4659/23 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання протиправними та скасування рішень направлено на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
09.01.2025 здійснено автоматизований розподіл адміністративної справи № 300/4659/23 та визначено суддю Боршовського Т.І. для розгляду цієї справи.
Ухвалою від 14.01.2025 прийнято до провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 300/4659/23 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про визнання протиправними та скасування рішень від 24.05.2023 та від 27.06.2023; визначено розгляд справи № 300/4659/23 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); залучено Міністерство освіти і науки України до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.
15.01.2025 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 від 14.01.2025 про долучення матеріалів до справи, в якій позивач вказала на безпідставність доводів суддів Касаційного адміністративного суду, які викладені в постанові Верховного Суду від 20.12.2024 (том 7, а.с. 8-46).
17.01.2025 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 від 16.01.2025 про відвід судді в цій адміністративній справі № 300/4659/23 (том 7, а.с. 47-69).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 адміністративну справу № 300/4659/23 передано для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2025 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 16.01.2025 про відвід судді в справі № 300/4659/23 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство освіти і науки України, про визнання протиправними та скасування рішень від 24.05.2023 та від 27.06.2023.
27.01.2025 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 від 24.01.2025 про відвід судді в цій адміністративній справі № 300/4659/23 (том 7, а.с. 172-177).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 адміністративну справу № 300/4659/23 передано для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 24.01.2025 про відвід судді в справі № 300/4659/23 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство освіти і науки України, про визнання протиправними та скасування рішень від 24.05.2023 та від 27.06.2023.
05.03.2025 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 від 04.03.2025 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: висновку науково-правової експертизи № 126/25-е від 27.02.2025; повідомлення та витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження від 06.07.2024; повідомлення та витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження від 31.01.2025; звернення Президента Асоціації вихідців з України в США та радянського політв`язня та правозахисника; ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва (том 7, а.с. 193-242).
14.03.2025 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло пояснення представника Міністерства освіти і науки України від 14.03.2025 на позовну заяву. Так, представник третьої особи зазначив, що за результатами проведеної експертизи на розгляд Атестаційної колегії 6 червня 2022 року було винесено питання про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 Університету Григорія Сковороди в Переяславі про присудження позивачці наукового ступеня доктора історичних наук. Наказом Міністерства освіти і науки України від 06.06.2022 № 530 прийнято рішення про видачу позивачці диплома доктора історичних наук. Відповідно до частини сьомої статті 28-1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», визнання недійсним рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня кандидата наук, доктора наук у разі встановлення відповідно до законодавства фактів академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти здійснюється у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, та може бути оскаржено відповідно до законодавства. Механізм реалізації наведеної норми передбачений у Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 року № 1197. Так, відповідно до: пункту 38 зазначеного Порядку особа, якій за рішенням МОН (МОНмолодьспорту, ВАК) видано диплом доктора (кандидата) наук, може бути позбавлена відповідного ступеня у разі виявлення порушень вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, чинних на момент прийняття рішення МОН (МОНмолодьспортом, ВАК) про видачу відповідного диплома або затвердження рішення ради про присудження ступеня доктора філософії; пункту 39 вказаного Порядку - для розгляду питання про позбавлення наукового ступеня до МОН подають звернення (скарги, заяви, клопотання), зокрема Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти про позбавлення відповідного ступеня; абзацу четвертого пункту 40 згаданого Порядку у МОН розглядаються звернення щодо порушення вимог з питань авторського права, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації – безстроково; пунктами 41 – 43 Порядку встановлено процедуру розгляду у МОН звернень щодо позбавлення особи наукового ступеня. Надання правової оцінки оскаржуваним рішенням виходить за межі компетенції третьої особи. У разі залишення згідно з рішенням суду у цій справі оскаржуваного позивачкою рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 27.06.2023 р. чинним, Міністерство освіти і науки України розглядатиме питання про скасування власного позитивного рішення у встановленому порядку. Представник третьої особи просить суд розгляд справи №300/4659/23 здійснювати без участі представника Міністерства освіти і науки України (том 8, а.с. 1-8).
12.05.2025 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача від 09.05.2025 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 22025101110000569 Слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, за статтею 111 КК України (Державна зрада), щодо голови НАЗЯВО Андрія Бутенка та інших осіб від 02.05.2025; статтю «Держзрада і Голодомор: розпочато досудове розслідування», опубліковану в міжнародному інтернет-виданні «СУРМА» від 08.05.2025 (том 8, а.с. 9-38).
14.07.2025 через канцелярію провадження Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання представника позивача від 11.07.2025 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: ухвалу Київського апеляційного суду від 18.06.2025 по справі № 761/3565/25; письмові пояснення від 18.06.2025 по справі № 761/3565/25 (том 8, а.с. 39-53).
Ухвалою від 22.01.2026 суд витребував в Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти належним чином засвідчену копію Звіту про результати перевірки за скаргою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за допомогою програмних засобів визначення унікальності тексту та встановлення інших відомостей на підставі виявлення в дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» текстових збігів без посилання на джерела, який вказаний додатком № 1 до рішення Комітету з питань етики за колективною скаргою щодо порушення академічної доброчесності у дисертаційній роботі ОСОБА_1 від 24.05.2023 № 16 (29).
Клопотанням від 27.01.2026 відповідач подав до суду витребувані ухвалою від 22.01.2026 докази (том 7, а.с.57-132).
27.01.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли заява ОСОБА_1 про відвід судді в цій адміністративній справі № 300/4659/23 (том 7, а.с. 133-143), та заперечення на клопотання про долучення доказів (том 7, а.с. 144 – 150).
28.01.2026 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: Правового аналізу «Звіту про результати перевірки за скаргою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за допомогою програмних засобів визначення унікальності тексту та встановлення інших відомостей на підставі виявлення в дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» текстових збігів без посилання на джерела» від 27.01.2026 до адміністративної справи № 300/4659/23 (том 7, а.с. 151-162).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.01.2026 адміністративну справу № 300/4659/23 передано для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 26.01.2026 про відвід судді в справі № 300/4659/23 за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство освіти і науки України, про визнання протиправними та скасування рішень від 24.05.2023 та від 27.06.2023.
Ухвалою від 11.02.2026 суд закрив провадження у справі у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство освіти і науки України, в частині позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Комітету з питань етики НАЗЯВО від 24.05.2023 № 16 (29) про внесення на розгляд Національного агентства подання про виявлення у дисертації ОСОБА_1 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР” фактів академічного плагіату.

Обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
22.02.2016 вчена рада Державного вищого навчального закладу «Переяслав-Хмельницький державний педагогічний університет імені Григорія Сковороди» (який надалі перейменовано на Університет Григорія Сковороди в Переяславі згідно з наказом МОН України від 16.04.2020 № 530) затвердила ОСОБА_1 тему дисертаційного дослідження «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» за спеціальністю 07.00.01 – історія.
24.12.2021 ОСОБА_1 на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 Університету Григорія Сковороди в Переяславі захистила дисертацію на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР», подану на здобуття наукового ступеню доктора історичних наук.
06.01.2022 Університет ОСОБА_9 в Переяславі звернувся до МОН України з проханням усунути від участь у засіданні експертної ради МОН України голову експертної ради І.Патриляка та члена цієї ради В.Брехуненка через конфлікт інтересів.
12.01.2021 до МОН України надійшло звернення координатора громадського проекту LIКБЕЗ. Історичний фронт» Кирила Галушка від 01.01.2021 № 3/21 щодо можливих фактів академічного плагіату в дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» (т. 4, а.с.146-153, т. 5, а.с. 13-28).
21.01.2022 співробітники Інституту історії України НАН України: заступник директора Г.Боряк, завідувачка відділу Л.Якубова, старший науковий співробітник ОСОБА_4 та провідний науковий співробітник Ю.Юркова, звернулися до МОН України з проханням здійснити додаткову експертизу дисертації та скасувати рішення спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 Університету Григорія Сковороди в Переяславі про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук із позбавленням права повторного захисту цієї дисертації (т. 4, а.с. 154-178, а.с. 191-250, продовження т. 5, а.с. 1-12). 
МОН України листом від 18.01.2021 № 9/41-22, враховуючи надходження атестаційної справи здобувача наукового ступеня доктора наук ОСОБА_1 , а також надходження звернення координатора громадського проекту LIКБЕЗ. Історичний фронт» щодо можливих фактів академічного плагіату, та звернення науковців на звинувачення ОСОБА_1 в плагіаті – Г.Скрипник, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від 18.02.2023, ОСОБА_6 від 22.02.2022 (т. 1, а.с. 39, т.3, а.с. 1-4), направило до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова та Інституту політичних і етнонаціональних досліджень ім. І.Ф. Кураса НАН України дисертацію ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» для проведення додаткового розгляду (колективного рецензування) з метою підготовки відгуку (т. 4, а.с. 145).
04.04.2022 Одеський національний університет імені І.І. Мечникова направив до МОН України колективну рецензію комісії з членів спеціалізованої ради Д. 41.051.08 про відповідність дисертаційної роботи вимогам пунктів 9, 10, 12, 13 Порядку № 567, та висновком про те, що ОСОБА_1 заслуговує на присудження наукового ступеня доктора історичних наук (т. 1, а.с. 49-54, т. 4, а.с. 139-144, т. 5, а.с. 40-45).
03.05.2022 Інститут політичних і етнонаціональних досліджень імені І. Ф. Кураса НАН України направив до МОН України відзив з позитивною оцінкою дисертаційної роботи ОСОБА_1 (том 1, а.с. 42-48, том 5, а.с. 33-39). 
06.06.2022 МОН України затвердило рішення спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 Університету Григорія Сковороди в Переяславі про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук та видачі диплому (том 5, а.с. 46-47).
06.06.2022 ОСОБА_1 видано диплом доктора наук серії НОМЕР_1 . (том 1, а.с. 56).
До Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти 26.09.2022 надійшла колективна скарга від заступника директора інституту історії України НАН України Г.Боряка, завідувачки відділу Інституту історії України НАН України Л.Якубової, старшого наукового співробітника Інституту історії України НАН України Г.Єфіменка, провідного наукового співробітника Інституту історії України НАН України Ю.Юркової (далі - скарга ОСОБА_8 та інших) щодо виявлення в захищеній 24.12.2021 на засіданні спеціалізованої вченої ради університету Григорія Сковороди в Переяславі дисертації О.О.Стасюк на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» фактів академічного плагіату, фабрикації та фальсифікації.
На підставі наданих документів та інформації доповідача, Комітет з питань етики Національного агентства встановив, що скарга ОСОБА_8 та інших не відповідає вимогам пункту 6 Порядку розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, затвердженим на засіданні Національного агентства 21.06.2022 (зі змінами) та ухвалив 10.01.2022 рішення № 5 про залишення скарги без розгляду (т. 1, а.с.199).
01.11.2022 цими ж авторами, що подали й попередню скаргу, подана нова скарга (т. 1, а.с. 191-198).
На підставі наданих документів та інформації доповідача Комітет з питань етики Національного агентства 15.11.2022 ухвалив рішення № 10, яким прийняв скаргу ОСОБА_8 та інших до розгляду, призначив доповідача та доручив секретаріату Національного агентства здійснити перевірку викладених в скарзі відомостей щодо наявності у дисертації ОСОБА_1 фактів академічного плагіату, фальсифікації та фабрикації, та передати доповідачу звіт перевірки дисертації за допомогою програмних засобів визначення унікальності тексту та інших відомостей по суті скарги (т.1, а.с. 200-202).
18.11.2022 НАЗЯВО листами повідомило ОСОБА_1 та Університет Григорія Сковороди в Переяславі про прийняття скарги ОСОБА_10 та інших до розгляду (т. 1, а.с. 203 -204).
12.12.2022 Університет Григорія Сковороди в Переяславі надіслав до НАЗЯВО листа, у якому зокрема зазначив, що в дисертаційному дослідженні ОСОБА_1 немає запозичення методологічного інструментарію. Перед прийняттям до захисту дисертації ОСОБА_1 проведено автоматизовану перевірку дисертації на предмет некоректних запозичень програмою Unichech, а також ґрунтовний аналіз рецензентами тексту дисертаційного дослідження. За результатами перевірки оригінальність тексту становить 89,5%, що відповідає п. 6.11.1 Положення Університету імені Григорія Сковороди в Переяславі (80-100% оригінальності – висока унікальність) (т.1, а.с.57-59, 205-206).
ОСОБА_1 подала до НАЗЯВО свої пояснення щодо фактів, викладених у скарзі ОСОБА_10 та ін, від 05.12.2022, від 20.01.2023, від 27.01.2023, від 07.02.2023, від 28.04.2023, від 17.05.2023. від 89.05.2023, від 19.05.2023, окрему думку від 24.05.2023 (т. 1, а.с. 60-88, 102-106).
Рішенням Комітету з питань етики Національного агентства від 17.02.2023 продовжено розгляд скарги ОСОБА_8 та інших до 15.03.2023, рішенням від 16.03.2023 - до 16.04.2023, рішенням від 14.04.2023 - до 14.05.2023 (т.2, а.с. 80, 81, 84).
Також 12.05.2023 за зверненням ОСОБА_1 . Комітетом з питань етики Національного агентства прийнято рішення про відмову в призупиненні розгляду скарги ОСОБА_8 та інших (т.2, а.с.80).
Після надходження скарги від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД Комітет з питань етики НАЗЯВО прийняв рішення від 15.11.2022 № 10 про прийняття такої скарги до розгляду (том 1, а.с. 202) та направив 11.01.2023 до 14 університетів та наукових установ листи з проханням надати висновки щодо порушених у скарзі від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД питань про академічний плагіат, фабрикації, фальсифікації в дисертації ОСОБА_1 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР». Такі листи були надіслані до: Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди (т. 1, а.с. 211); Українського католицького університету (т. 1, а.с. 212); Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника (т. 1, а.с. 213); Одеського національного університету імені І.І. Мечникова (т. 1, а.с. 214); Національного університету «Острозька академія» (т. 1, а.с. 215); Національного університету «Києво-Могилянська академія» (т. 1, а.с. 216); Львівського національного університету імені Івана Франка (т. 1, а.с. 217); Інституту політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса Національної академії наук України (т. 1, а.с. 218); Українського інституту національної пам`яті (т. 1, а.с. 219); Інституту народознавства Національної академії наук України (т. 1, а.с. 220); Інституту демографії та соціальних досліджень імені М.В. Птухи (т. 1, а.с. 221); Інституту всесвітньої історії Національної академії наук України (т. 1, а.с. 222); Інституту української археографії та джерелознавства імені М.С. Грушевського (т. 1, а.с. 223); Галузевої експертної ради Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (т. 1, а.с. 224). Інституту української археографії та джерелознавства імені М.С. Грушевського (т. 1, а.с. 223).
У відповідь Національним агентством отримано від закладів (установ) відповіді: Українського католицького університету (т.1, а.с. 231-242), Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника (т. 1, а. .243_246), Одеського національного університету імені І.І. Мечникова (т. 1, а.с. 247-249), Національного університету «Острозька академія» (т. 2, а.с. 1-58), Національного університету «Києво-Могилянська академія» (т. 2, а.с. 59-60); Інституту політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса Національної академії наук України (т. 2, а.с. 61-62), Інституту демографії та соціальних досліджень імені М.В. Птухи (т. 2, а.с. 64-65); Інституту всесвітньої історії Національної академії наук України (т. 2, а.с. 66-69), Інституту народознавства Національної академії наук України (т. 2, а.с. 70-78), Інституту української археографії та джерелознавства імені М.С. Грушевського (т. 2, а.с. 79).
Листами від 12.05.2023 № 658, та № 661 НАЗЯВО повідомило О.Стасюк та Університет Григорія Сковороди в Переяславі про засідання Комітету з питань етики (т. 2, а.с. 86-87).
Комітет з питань етики Національного агентства 24.05.2023, посилаючись на статтю 42 Закону України «Про освіту», статтю 19 Закону України «Про вищу освіту», пункти 38, 41 Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженого постановою КМУ від 17.11.2021 № 1197, пункт 23 Порядку розгляду/скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикацій, фальсифікацій, затвердженого рішенням Національного агентства від 21.06.2022, прийняв рішення № 16 (29) про внесення на розгляд Національного агентства подання про виявлення у дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» фактів академічного плагіату. 
Вказане рішення обґрунтоване тим, що Комітет на підставі наданих документів та доповіді доповідача А.Артюхова про те, що: ОСОБА_2 та Університет імені Григорія Сковороди у Переяславі у листах у відповідь не визнають висунутих у скарзі звинувачень про наявність плагіату, фабрикацій та фальсифікацій у дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР»; до повноважень Комітету не входить підтвердження або спростування наявності наукової новизни і практичної значимості дисертаційного дослідження та інших фактів, які не передбачені Порядком розгляду/скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикацій, фальсифікацій, затвердженого рішенням Національного агентства від 21.06.2022; у дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» за допомогою програмного забезпечення встановлено та підтверджено наявність фрагментів текстових збігів без посилань на джерела (додаток 2). При цьому у вказаній дисертації використані не лише тексти інших авторів, але й надані в них посилання на джерела з присвоєнням таким чином результатів їхньої дослідницької роботи. Частина текстів містить індивідуальні неточності (помилки, допущені авторами джерел запозичень), які наявні у вказаній дисертації, що додатково свідчить про джерело їх походження з текстів інших авторів; встановити наявність/відсутність у дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» фактів фальсифікацій, про які зазначено у скарзі, не видається можливим, - встановив, що у дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» виявлено порушення академічної доброчесності у вигляді академічного плагіату, що підтверджується результатами проведеного аналізу виявлених фактів/збігів, у тому числі за допомогою програмного забезпечення, наведеними у додатку 2 до рішення. 
Додатками до вказаного рішення є: 1) Звіт про результати перевірки за скаргою ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за допомогою програмних засобів визначення унікальності тексту та встановлення інших відомостей на підставі виявлення в дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» текстових збігів без посилання на джерела – 1 файл (52 с.); 2) Таблиця виявлених за допомогою програмного забезпечення фрагментів текстових збігів без посилання на джерела у дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» - 1 файл (88 с.). 
Засідання комітету з питань етики, на якому прийняте вказане рішення, оформлене протоколом від 24.05.2023 за № 12 (22) (т. 1, а.с. 30-37, т.4 , а.с. 20-61).
Позивачем подано скаргу на рішення Комітету з питань етики Національного агентства про скасування такого, а також заяву про перенесення розгляду рішення Комітету до вирішення цього питання в судовому порядку (т.1, а.с. 107-119).
Національним агентством засідання щодо розгляду подання його Комітету з питань етики призначено на 27.06.2023, про що повідомлено позивача та Університет Григорія Сковороди в Переяславі (т. 2, а.с. 88-89).
Листами від 16.06.2023 № 817, та № 820 НАЗЯВО повідомило ОСОБА_2 та Університет Григорія Сковороди в Переяславі про засідання Національного агентства, що відбудеться 27.06.2023 о 10:00 (т. 2, а.с. 88-89).
За результатами розгляду подання Комітету з питань етики від 07.06.2023, рішенням Національного агентства від 27.06.2023, встановлено наявність у захищеній 24.12.2021 на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР», фактів академічного плагіату. Другим пунктом даного рішення вирішено звернутися до Міністерства освіти і науки України щодо позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук. Засідання Національного агентства оформлене протоколом від 27.06.2023 № 11 (40) (т. 1, а.с.121-126, т. 2, а.с.91).
Позивач подала скаргу до Апеляційного комітету Національного агентства про скасування рішення Національного агентства від 27.06.2023 (т. 1, а.с.131-142). 
За результатами розгляду скарги, Апеляційний комітет 04.09.2023 вирішив відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , про що прийняв рішення за № 4 (27) (т. 5, а.с. 50-52).
Згідно письмових пояснень третьої особи від 14.03.2025 на позовну заяву, Міністерство освіти і науки України не приймало рішення про скасування попереднього рішення від 06.06.2022 МОН України про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 Університету Григорія Сковороди в Переяславі про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук та видачу диплому. 
Вважаючи протиправним рішення Комітету з питань етики НАЗЯВО від 24.05.2023 № 16 (29) про внесення на розгляд Національного агентства подання про виявлення у дисертації ОСОБА_1 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР” фактів академічного плагіату та рішення НАЗЯВО від 27.06.2023 про виявлення академічного плагіату в захищеній 24 грудня 2021 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 дисертації Стасюк О.О. “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, поданої на здобуття наукового ступеня доктора історичних наук, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, в якому просить суд скасувати вищевказані рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 24.05.2023 та від 27.06.2023.

Норми права, якими врегульовано спірні відносини: 
Статтею 54 Конституції України громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності.
Кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.
Держава сприяє розвиткові науки, встановленню наукових зв`язків України зі світовим співтовариством.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 848-VIII (далі – Закон № 848-VIII) вчені мають право на здобуття відповідно до законодавства наукових ступенів доктора філософії і доктора наук та присвоєння вчених звань старшого дослідника, доцента і професора.
Присудження наукових ступенів та присвоєння вчених звань є державним визнанням рівня кваліфікації вченого. Присудження наукового ступеня доктора філософії, присвоєння вчених звань здійснюється відповідно до Закону України "Про вищу освіту". Присудження наукового ступеня доктора наук здійснюється відповідно до цього Закону.
Перелік осіб, яким присуджено наукові ступені та присвоєно вчені звання, розміщується у відкритому доступі в мережі Інтернет відповідно до законодавства.
Дисертації (або наукові доповіді - у разі захисту наукових досягнень, опублікованих у вигляді монографії або сукупності статей у вітчизняних та/або міжнародних рецензованих фахових виданнях) осіб, які здобувають ступінь доктора наук, а також інші передбачені законодавством відомості оприлюднюються на офіційних веб-сайтах відповідних наукових установ або закладів вищої освіти згідно із законодавством.
Наявність відповідного наукового ступеня або вченого звання може бути кваліфікаційною вимогою для зайняття науковим працівником відповідної посади.
Згідно з статтею 6 Закону України «Про освіту» № 2145-VIII від 05 вересня 2017 року (далі – Закон № 2145-VIII) політика Держави у сфері освіти визначається засадами та принципами освітньої діяльності, якими, зокрема, є забезпечення якості освіти та якості освітньої діяльності, наукового характеру освіти, академічної доброчесності та академічної свободи, прозорості і публічності прийняття та виконання управлінських рішень тощо.
Управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти (частина перша статті 12 Закону України «Про вищу освіту № 1556-VII від 01.07.2014 (далі – Закон № 1556-VII).
Відповідно до статті 17 Закону № 1556-VII:
1. Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є постійно діючим колегіальним органом. 
2. Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти є юридичною особою публічного права, яка діє згідно з цим Законом і статутом, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Частиною першою статті 18 передбачено, що Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти:
1) розробляє положення про акредитацію освітніх програм, положення про інституційну акредитацію закладів вищої освіти, положення про акредитацію незалежних установ оцінювання та забезпечення якості вищої освіти, положення про Апеляційну палату, а також зміни до них і подає їх для затвердження до центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки;2) аналізує якість освітньої діяльності закладів вищої освіти;
2) аналізує якість освітньої діяльності закладів вищої освіти;
3) проводить інституційну акредитацію;
{Пункт 4 частини першої статті 18 виключено на підставі Закону № 392-IX від 18.12.2019}
5) формує єдину базу даних запроваджених закладами вищої освіти спеціалізацій, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти на кожному рівні вищої освіти;
6) проводить акредитацію освітніх програм, за якими здійснюється підготовка здобувачів вищої освіти;
7) формує критерії оцінки якості освітньої діяльності, у тому числі наукових здобутків, закладів вищої освіти України, за якими можуть визначатися рейтинги закладів вищої освіти України;
8) розробляє порядок присудження ступеня доктора філософії та скасування рішення разової спеціалізованої вченої ради закладу вищої освіти, наукової установи про присудження ступеня доктора філософії та подає його на схвалення до центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки;
{Пункт 9 частини першої статті 18 виключено на підставі Закону № 1369-IX від 30.03.2021}
10) акредитує незалежні установи оцінювання та забезпечення якості вищої освіти, веде їх реєстр;
11) здійснює інші повноваження, передбачені законом.
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 Закону № 1556-VII у складі Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти. Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти. Апеляційний комітет розглядає звернення, заяви і скарги щодо діяльності та рішень спеціалізованих вчених рад і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.
За визначенням, наведеним у частині першій статті 42 Закону № 2145-VIII, академічна доброчесність - це сукупність етичних принципів та визначених законом правил, якими мають керуватися учасники освітнього процесу під час навчання, викладання та провадження наукової (творчої) діяльності з метою забезпечення довіри до результатів навчання та/або наукових (творчих) досягнень.
Відповідно до абзаців 1 – 4 частини четвертої цієї ж статті Закону порушенням академічної доброчесності вважається:
- академічний плагіат – оприлюднення (частково або повністю) наукових (творчих) результатів, отриманих іншими особами, як результатів власного дослідження (творчості) та/або відтворення опублікованих текстів (оприлюднених творів мистецтва) інших авторів без зазначення авторства;
- самоплагіат - оприлюднення (частково або повністю) власних раніше опублікованих наукових результатів як нових наукових результатів;
- фабрикація – вигадування даних чи фактів, що використовуються в освітньому процесі або наукових дослідженнях;
- фальсифікація – свідома зміна чи модифікація вже наявних даних, що стосуються освітнього процесу чи наукових досліджень.
Частиною шостою статті 69 Закону № 1556-VII передбачено, що Заклади вищої освіти та наукові установи здійснюють заходи із запобігання академічному плагіату - оприлюдненню (частково або повністю) наукових (творчих) результатів, отриманих іншими особами, як результатів власного дослідження (творчості) та/або відтворенню опублікованих текстів (оприлюднених творів мистецтва) інших авторів без зазначення авторства.
Заклади вищої освіти як система внутрішнього забезпечення якості вищої освіти з огляду на пункт 8 частини другої статті 16 Закону № 1556-VII мають здійснюють процедури і заходи, які забезпечують дотримання академічної доброчесності працівниками закладів вищої освіти та здобувачами вищої освіти, у тому числі створення і забезпечення функціонування ефективної системи запобігання та виявлення академічного плагіату.
Відповідно до частини сьомої статті 28-1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня кандидата наук, доктора наук у разі встановлення відповідно до законодавства фактів академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти здійснюється у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, та може бути оскаржено відповідно до законодавства (Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» доповнено статтею 28-1 згідно із Законом № 1369-ІХ від 30.03.2021, який набрав чинність 18.04.2021).
Частиною п`ятою статті 42 Закону № 2145-VIII, із змінами, внесеними згідно із Законом № 1369-IX від 30.03.2021, передбачено, що за порушення академічної доброчесності працівники закладів освіти можуть бути притягнені до академічної відповідальності у вигляді відмови у присудженні наукового ступеня чи вченого звання, або позбавлення вже присудженого ступеня або звання.
Згідно з частиною сьомою статті 42 Закону № 2145-VIII, види академічної відповідальності (у тому числі додаткові та/або деталізовані) учасників освітнього процесу за конкретні порушення академічної доброчесності визначаються спеціальними законами та/або внутрішніми положеннями закладу освіти, що мають бути затверджені (погоджені) основним колегіальним органом управління закладу освіти та погоджені з відповідними органами самоврядування здобувачів освіти в частині їхньої відповідальності.
Відповідно до частини восьмої статті 42 Закону № 2145-VIII, порядок виявлення та встановлення фактів порушення академічної доброчесності визначається уповноваженим колегіальним органом управління закладу освіти з урахуванням вимог цього Закону та спеціальних законів.
Кожна особа, стосовно якої порушено питання про порушення нею академічної доброчесності, має такі права:
ознайомлюватися з усіма матеріалами перевірки щодо встановлення факту порушення академічної доброчесності, подавати до них зауваження;
особисто або через представника надавати усні та письмові пояснення або відмовитися від надання будь-яких пояснень, брати участь у дослідженні доказів порушення академічної доброчесності;
знати про дату, час і місце та бути присутньою під час розгляду питання про встановлення факту порушення академічної доброчесності та притягнення її до академічної відповідальності;
оскаржити рішення про притягнення до академічної відповідальності до органу, уповноваженого розглядати апеляції, або до суду.
Порядок розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, затверджений рішенням Національного агентства від 21.06.2022 (далі - Порядок). Вказаним Порядком передбачено таке:
«Розділ І. Загальні положення.
1. Цей Порядок визначає процедуру розгляду Комітетом з питань етики скарг/повідомлень щодо наявності у дисертаціях на здобуття ступеня доктора філософії (наукового ступеня доктора наук, кандидата наук) та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, порядок звернення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (далі – Національне агентство) до Міністерства освіти і науки України про необхідність позбавлення особи наукового ступеня доктора (кандидата) наук у випадку виявлення в дисертації, наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, та процедуру скасування Національним агентством рішення разової ради про присудження ступеня доктора філософії у зв`язку з виявленням у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації. 
2. Національне агентство здійснює діяльність у сфері розгляду і вирішення скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації відповідно до Законів України «Про освіту», «Про вищу освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», затверджених Кабінетом Міністрів України, Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, Порядку присудження ступеня доктора філософії та скасування рішення разової спеціалізованої вченої ради закладу вищої освіти, наукової установи про присудження ступеня доктора філософії, цього Порядку, Статуту Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти.
3. …
Національне агентство розглядає питання про звернення до Міністерства освіти і науки України з пропозицією про позбавлення особи наукового ступеня доктора (кандидата) наук у зв`язку з виявленням у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації у разі надходження скарги/повідомлення з інформацією щодо академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації у наукових роботах (дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації), за результатами захисту яких видано диплом доктора (кандидата) наук.
4. З метою здійснення покладених повноважень Національне агентство має право: 1) одержувати в установленому законодавством порядку від закладів вищої освіти, наукових установ, державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і громадян інформацію, документи та матеріали, необхідні для розгляду відповідних питань; 2) залучати членів галузевих експертних рад, експертів Національного агентства, спеціалістів центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій (за погодженням з їхніми керівниками), а також працівників закладів вищої освіти та наукових установ, міжнародних експертів та/або експертів інституцій, які забезпечують якість вищої освіти в інших державах, для встановлення фактів наявності або відсутності академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації.
5. …
Скарга/повідомлення щодо наявності у дисертації на здобуття наукового ступеня доктора (кандидата) наук та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації може бути подана до Національного агентства будь-якою фізичною (юридичною) особою, радою, в якій проводився захист докторської (кандидатської) дисертації.
7. Скарга/повідомлення щодо наявності у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації надсилаються: - в електронній формі з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, на офіційну адресу електронної пошти Національного агентства; - в паперовій формі за підписом особи, що його подає (керівника юридичної особи), на адресу Національного агентства. Датою подання скарги/повідомлення щодо наявності у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації є дата надходження скарги/повідомлення до Національного агентства.
8. Скарга/повідомлення реєструється у секретаріаті Національного агентства. Про надходження скарги/повідомлення секретаріат Національного агентства невідкладно повідомляє заступника голови Національного агентства, до повноважень якого входить відповідний напрямок діяльності. За дорученням заступника голови Національного агентства, до повноважень якого входить відповідний напрямок, секретаріат Національного агентства здійснює перевірку поданої скарги/повідомлення на відповідність вимогам пункту 6 Порядку у строк до трьох (сімох – для скарг/повідомлень з інформацією щодо академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації у наукових роботах, за результатами захисту яких видано диплом доктора (кандидата) наук) робочих днів з дати її надходження. 
У разі відповідності поданої скарги/повідомлення вимогам пункту 6 Порядку, у той самий строк, за дорученням заступника голови Національного агентства, до повноважень якого входить відповідний напрямок діяльності, секретаріат Національного агентства: 
1) оприлюднює скаргу/повідомлення: - щодо дисертації (наукових публікацій) на здобуття ступеня доктора філософії в інформаційній системі Національного агентства; - щодо дисертації (наукових публікацій) на здобуття наукового ступеня доктора (кандидата) наук на офіційному сайті Національного агентства; 
2) надсилає електронні копії скарги/повідомлення: - до закладу, спеціалізована вчена рада якого прийняла відповідне рішення; - до особи, стосовно дисертації та/або наукових публікацій якої подано скаргу/повідомлення, якщо відомо про спосіб зв`язку з останньою; 
3) надає результати перевірки голові Комітету з питань етики (далі – Комітет). 
У разі невідповідності поданої скарги/повідомлення вимогам пункту 6 Порядку, у той же строк, за дорученням заступника голови Національного агентства, до повноважень якого входить відповідний напрямок діяльності, секретаріат Національного агентства надає результати перевірки голові Комітету. 
Комітет з питань етики протягом трьох робочих днів з дня отримання від Апеляційного комітету повідомлення щодо порушення процедури захисту дисертації на здобуття ступеня доктора філософії, під час розгляду якого виявлені порушення академічної доброчесності, зокрема наявність в дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, надсилає копію матеріалів щодо виявлених порушень до закладу, разова рада якого прийняла відповідне рішення.
10. Комітет у строк до п`яти робочих днів з дня отримання результатів перевірки секретаріатом Національного агентства скарги/повідомлення приймає рішення: 
- у разі невідповідності скарги/повідомлення вимогам пункту 6 Порядку про повернення скарги/повідомлення особі без розгляду;
- у разі наявності обставин, передбачених пунктом 9, про залишення скарги/повідомлення без розгляду; 
- у разі відповідності повідомлення вимогам пункту 6 Порядку, про прийняття до розгляду та про призначення, за пропозицією голови Комітету, доповідача з членів Комітету. 
11. Комітет розглядає скаргу/повідомлення у строк до трьох місяців з дня прийняття до розгляду. Цей строк може бути продовжений Комітетом (не більше ніж на один місяць) за мотивованим зверненням доповідача щодо необхідності проведення додаткової перевірки обставин та/або матеріалів справи, проведення експертизи. 
12. За дорученням доповідача секретаріат Національного агентства здійснює перевірку викладених у скарзі/повідомленні відомостей щодо наявності у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації. 
Під час здійснення такої перевірки секретаріат Національного агентства не обмежений наведеною у повідомленні інформацією. 
За пропозицією доповідача Комітет може призначити експертизу (на предмет порушення академічної доброчесності) з одночасним визначенням фахівця (фахівців), якому (яким) доручається проведення експертизи. 
13. Доповідач, визнавши зібрані матеріали з перевірки скарги/повідомлення достатніми для її розгляду по суті, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення строку, визначеного у пункті 11 Порядку, вносить на розгляд Комітету мотивований проєкт рішення Комітету із доданими матеріалами перевірки відомостей, викладених у скарзі/повідомленні. Якщо зібраних матеріалів з перевірки скарги/повідомлення недостатньо для її розгляду по суті, доповідач вносить мотивоване звернення щодо необхідності проведення додаткової перевірки обставин та/або матеріалів справи чи проведення експертизи. 
У разі подання мотивованого звернення Комітет на найближчому засіданні приймає рішення про продовження строку розгляду справи або у випадку визнання звернення необґрунтованим про заміну доповідача із визначенням розумних строків для подання проєкту рішення Комітету, але не більше одного місяця. Відповідно до пункту 32 Порядку копія рішення Національного агентства про виявлення в дисертації, за якою було присуджено науковий ступінь доктора (кандидата) наук та/або наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, надсилається до Міністерства освіти і науки України разом із супровідним листом і зверненням про позбавлення відповідного наукового ступеня. У зверненні наводяться результати проведеного аналізу доказів, які підтверджують факт фабрикації, фальсифікації та/або результати проведеного аналізу виявлених за допомогою відповідного програмного забезпечення фрагментів збігів щодо неправомірного використання наукових текстів, ідей, розробок, наукових результатів і матеріалів інших авторів без відповідного посилання, посилання на норми законодавства.
Розділ ІІ. Розгляд скарги/повідомлення щодо порушень академічної доброчесності Комітетом з питань етики
21. Комітет починає розгляд справи з доповіді доповідача, який викладає підстави прийняття матеріалів до розгляду, встановлені та досліджені обставини, висновок по суті питання. Присутні та запрошені особи мають право надати пояснення та відповідати на запитання. Комітет може прийняти мотивоване рішення про позбавлення права участі в засіданні Комітету тих осіб, які перешкоджають його проведенню. 
22. Будь-які документи чи свідчення про наявність або відсутність у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації не є вирішальними, не мають наперед визначеного значення для Комітету і враховуються в сукупності з іншими документами та матеріалами при прийнятті рішень відповідно до цього Порядку. 
23. За наслідками розгляду справи Комітет на закритій частині засіданні приймає одне з таких рішень: 
…
2) про внесення на розгляд Національного агентства подання про виявлення/не виявлення в дисертації, за результатами захисту якої було присуджено науковий ступінь доктора (кандидата) наук та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації. 
Рішення Комітету повинно включати результати проведеного аналізу доказів, які підтверджують факт фабрикації, фальсифікації; результати проведеного аналізу виявлених за допомогою відповідного програмного забезпечення фрагментів збігів щодо неправомірного використання наукових текстів, ідей, розробок, наукових результатів і матеріалів інших авторів без відповідного посилання; посилання на норми законодавства.
ІІІ. Прийняття рішення Національним агентством за поданням Комітету з питань етики 
24. Подання Комітету з питань етики розглядається на засіданні Національного агентства.
29. Національне агентство за результатами розгляду подання Комітету з питань етики щодо присудженого наукового ступеня доктора (кандидата) наук приймає одне з таких рішень: 
1) про виявлення в дисертації, за якою присуджено науковий ступінь доктора (кандидата) наук та/або наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації та звернення до Міністерства освіти і науки України про позбавлення особи відповідного наукового ступеня; 
2) про невиявлення в дисертації, за якою присуджено науковий ступінь доктора (кандидата) наук та/або наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації.
30. За дорученням заступника голови Національного агентства, до повноважень якого входить відповідний напрямок діяльності, секретаріат Національного агентства протягом п`яти робочих днів з дати засідання інформує про прийняте рішення особу, яка подала скаргу/повідомлення щодо наявності у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, заклад та особу, стосовно дисертації та/або наукових публікацій якої розглядалися скарга/повідомлення, а також вносить відповідні відомості до інформаційної системи.
33. Копія рішення Національного агентства про виявлення в дисертації, за якою було присуджено науковий ступінь доктора (кандидата) наук та/або наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, надсилається до Міністерства освіти і науки України разом із супровідним листом і зверненням про позбавлення відповідного наукового ступеня. У зверненні наводяться результати проведеного аналізу доказів, які підтверджують факт фабрикації, фальсифікації та/або результати проведеного аналізу виявлених за допомогою відповідного програмного забезпечення фрагментів збігів щодо неправомірного використання наукових текстів, ідей, розробок, наукових результатів і матеріалів інших авторів без відповідного посилання, посилання на норми законодавства.
35. Рішення Національного агентства може бути оскаржене в судовому порядку».
Згідно пунктом 1 Порядку присудження та позбавлення наукового ступеня доктора наук, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2021 р. № 1197 (далі - Порядок № 1197), цей Порядок регулює питання присудження наукового ступеня доктора наук спеціалізованими вченими радами закладів вищої освіти (наукових установ), скасування їх рішень про присудження наукового ступеня доктора наук та позбавлення зазначеного наукового ступеня.
Відповідно до вимог пункту 38 Порядку № 1197 особа, якій за рішенням МОН (МОНмолодьспорту, ВАК) видано диплом доктора (кандидата) наук, може бути позбавлена відповідного ступеня у разі виявлення порушень вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, чинних на момент прийняття рішення МОН (МОНмолодьспортом, ВАК) про видачу відповідного диплома або затвердження рішення ради про присудження ступеня доктора філософії.
За змістом пункту 39 Порядку № 1197 для розгляду питання про позбавлення наукового ступеня до МОН подають звернення (скарги, заяви, клопотання). Таке звернення може бути подано, зокрема, й Національним агентством про позбавлення відповідного ступеня.
Звернення повинно містити:
посилання на вимоги, порушення яких виявлено заявником;
інформацію, яка підтверджує факт фабрикації, фальсифікації;
наведення джерел неправомірного використання наукових текстів, ідей, розробок, наукових результатів і матеріалів інших авторів без відповідного посилання.
У питаннях академічної доброчесності Національне агентство відповідно до пункту 41 Порядку № 1197 розглядає звернення фізичних чи юридичних осіб з інформацією щодо академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації.
Національне агентство надсилає до МОН України разом із супровідним листом копію прийнятого рішення щодо виявлення в дисертації, наукових публікаціях, зарахованих за її темою, академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації:
- з результатами проведеного аналізу доказів, які підтверджують факт академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації;
- з результатами проведеного аналізу виявлених за допомогою відповідного програмного забезпечення фрагментів збігів щодо неправомірного використання наукових текстів, ідей, розробок, наукових результатів і матеріалів інших авторів без відповідного посилання;
- з посиланням на норми законодавства.
Для розгляду питання щодо позбавлення особи наукового ступеня МОН України відповідно до пункту 42 Порядку № 1197 може залучати: 
- експертні ради з питань атестації наукових кадрів;
- працівників закладів вищої освіти (наукових установ) шляхом утворення групи експертів;
- окремих вчених шляхом призначення їх експертами.
Залучений суб`єкт розглядає обґрунтованість наданих у зверненні доказів, підтверджує / не підтверджує наведені у зверненні факти і надає МОН України рекомендації щодо позбавлення особи наукового ступеня, про що готує висновок і подає його МОН України.
У разі виявлення обставин, що є підставами для проведення повторної, додаткової та контрольної експертизи відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну експертизу», МОН України проводить відповідного виду експертизу.
Згідно з пунктом 43 Порядку № 1197 у МОН України готується узагальнений висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН України.
Атестаційна колегія МОН України розглядає узагальнений висновок і приймає рішення щодо позбавлення особи наукового ступеня.
МОН України на підставі рішення атестаційної колегії позбавляє особу наукового ступеня, скасовує своє рішення про видачу особі відповідного диплома та визнає диплом недійсним (скасовує своє рішення про затвердження рішення ради про присудження ступеня доктора філософії) або залишає в силі рішення, обґрунтованість прийняття якого переглядалося.

Порядок присудження наукових ступенів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 567 (далі - Порядок № 567). Постанова була чинна до 31.12.2021.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 567 наукові ступені доктора і кандидата наук присуджують спеціалізовані вчені ради за результатами прилюдного захисту дисертацій.
МОН затверджує рішення спеціалізованих вчених рад про присудження наукових ступенів і видає дипломи доктора та кандидата наук.
Спеціалізована вчена рада несе відповідальність за обґрунтованість прийнятих нею рішень і забезпечує високий рівень вимогливості під час розгляду дисертацій та проведення їх захисту.
У разі порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань присудження наукових ступенів доктора або кандидата наук МОН вживає відповідних заходів аж до скасування рішення ради.
Згідно з абзацами другим і третім пункту 14 Порядку № 567 у разі виявлення текстових запозичень, використання ідей, наукових результатів і матеріалів інших авторів без посилання на джерело дисертація знімається з розгляду незалежно від стадії проходження без права її повторного захисту. Виявлення в дисертації, авторові якої вже видано диплом доктора чи кандидата наук, текстових запозичень без посилання на джерело, є підставою для прийняття рішення про позбавлення його наукового ступеня.
Заклад вищої освіти або наукова установа, в якій виконувалася дисертація або до якої був прикріплений здобувач, проводить попередню експертизу дисертації та робить висновок про наукову та практичну цінність її результатів (пункт 16 Порядку № 567).
Рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня вважається позитивним, якщо за нього проголосувало не менш як три чверті членів ради, які брали участь у засіданні (абзац 2 пункту 22 Порядку № 567).
Відповідно до пункту 26 Порядку № 567 у МОН розглядаються документи атестаційних справ здобувачів наукових ступенів та проводиться експертиза дисертацій з метою здійснення контролю за дотриманням спеціалізованими вченими радами вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, про що готується висновок, який подається на розгляд атестаційної колегії МОН.
МОН може надсилати дисертацію та атестаційну справу здобувача для додаткового розгляду (колективного рецензування):
до іншої спеціалізованої вченої ради в установленому МОН порядку;
до закладу вищої освіти або наукової установи.
Додатковому розгляду (колективному рецензуванню) обов`язково підлягає докторська дисертація, яка за рішенням МОН подана спеціалізованій вченій раді раніше п`ятирічного строку після здобуття наукового ступеня кандидата наук.
Якщо під час проведення експертизи дисертації встановлено порушення спеціалізованою вченою радою вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, то МОН скасовує рішення ради про присудження наукового ступеня, вживає заходів, зокрема:
вказує на недоліки під час розгляду дисертації та проведення її захисту;
звужує профіль ради;
пропонує керівнику закладу вищої освіти або наукової установи, в якій утворено раду, подати інші кандидатури для призначення голови ради, його заступника або вченого секретаря;
позбавляє офіційних опонентів, членів комісії ради з попереднього розгляду права участі в атестації наукових кадрів;
припиняє діяльність ради з визначенням строку, протягом якого нове клопотання про утворення ради не подається.
Атестаційна справа здобувача наукового ступеня та дисертація, які розглядаються МОН, не можуть бути зняті з розгляду здобувачем чи відкликані радою, у якій відбувся захист дисертації.
Здобувач має право ознайомитися з висновком після прийняття рішення МОН про видачу (відмову у видачі) відповідного диплома. Копія висновку видається МОН у місячний строк на прохання здобувача.
Якщо рішення ради про присудження наукового ступеня скасовано МОН, то дисертація може бути подана до захисту повторно до іншої спеціалізованої вченої ради після доопрацювання не раніше ніж через рік з дня прийняття такого рішення МОН. Захист такої дисертації відбувається за погодженням з МОН.
Будь-які пропозиції і заяви щодо додаткової оцінки дисертацій та атестаційних справ розглядаються МОН до прийняття рішення (пункт 28 Порядку № 567).

Оцінка судом обставин справи та аргументів сторін. Висновки суду:

Управління у сфері вищої освіти у межах своїх повноважень здійснюється, зокрема Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти (частина перша статті 12 Закону № 1556-VII).
Національне агентство відповідно до частини другої статті 17 Закону № 1556-VII є постійно діючим колегіальним органом, юридичною особою публічного права, наділеним повноваженнями, передбаченими статтею 18 цього Закону, та статутом, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень Статуту Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 244 «Про утворення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти», в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 січня 2024 року № 71, Національне агентство є постійно діючим колегіальним органом, уповноваженим Законом № 1556-VII на реалізацію державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти (пункт 1); є юридичною особою публічного права, засновником якої є держава (пункт 5); встановлює відповідно до законодавства факти академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації та готує звернення до МОН України про скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня кандидата наук, доктора наук (пункт 9).
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 Закону № 1556-VII у складі Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти утворюються Комітет з питань етики, Апеляційний комітет, а також інші комітети, що формуються з числа членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти. Комітет з питань етики розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти. Апеляційний комітет розглядає звернення, заяви і скарги щодо діяльності та рішень спеціалізованих вчених рад і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, а також виконує інші повноваження, покладені на нього Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти.
Отже, Національне агентство є суб`єктом владних повноважень, здійснює публічно-владні управлінській функції на підставі законодавства та має правосуб`єктність відповідача у розумінні КАС України.
Встановлення академічного плагіату в дисертаціях і наукових працях належить до компетенції НАЗЯВО, яке здійснює ці процедури, зокрема через Комітет з питань етики. Дії НАЗЯВО щодо встановлення плагіату і формування подань до МОН України є реалізацією владних управлінських функцій у сфері забезпечення якості освіти, безпосередньо впливають на права, свободи чи інтереси осіб, щодо яких такі дії здійснюються, і, відповідно, можуть бути оскаржені у порядку адміністративного судочинства.
Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.06.2025 у справі № 560/8264/24 (п. 38-39):
« Дії НАЗЯВО щодо встановлення плагіату і формування подань до МОН України є реалізацією владних управлінських функцій у сфері забезпечення якості освіти, безпосередньо впливають на права, свободи чи інтереси осіб, щодо яких такі дії здійснюються, і, відповідно, можуть бути оскаржені у порядку адміністративного судочинства.
Тому доводи відповідача про те, що закон не визначає право НАЗЯВО здійснювати від імені держави управлінські функції, не є обґрунтованими.»
За наведеного, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не здійснює в спірних правовідносинах владних управлінських функцій.

Щодо доводів позивача про відсутність підстав для проведення повторної перевірки її дисертації на наявність плагіату відповідно до норм Порядку № 1197, оскільки захист такої дисертації проходив за процедурою та вимогами Порядку № 567, то суд вказує на таке.
Питання повторної оцінки НАЗЯВО наявності плагіату в науковій роботі, та застосування норм вказаних вище Порядків за подібних зі цією адміністративною справою обставин, було предметом розгляду Верховним Судом у справі № 560/8264/24. Так, Верховний Суд у постанові від 03.06.2025 зазначив:
«… 46. Таким чином, розгляду МОН України питання про позбавлення наукового ступеня передує виявлення НАЗЯВО порушення вимог нормативно-правових актів з питань атестації наукових кадрів, чинних на момент прийняття рішення МОН (МОНмолодьспортом, ВАК), та оформити відповідного рішення з дотриманням вимог пункту 41 Порядку № 1197.
47. У 13 томі "Словника української мови" в 20 томах (СУМ-20) (https://sum20ua.com), укладеному Українським мовно-інформаційним фондом Національної академії наук України (НАН України), слово "плагіат" визначається як привласнення авторства на чужий твір науки, літератури, мистецтва або на чуже відкриття, винахід чи раціоналізаторську пропозицію, а також використання у своїх працях чужого твору без посилання на автора.
48. Подібне визначення слова "плагіат" дає "Словник української мови" в 11 томах (СУМ-11).
49. Позивач посилається на принцип незворотності дії закону в часі, стверджуючи, що норми про академічний плагіат, запроваджені Законом № 1556-VII, не можуть застосовуватися до його дисертації, захищеної 25 червня 2014 року.
50. За визначенням, що міститься у частині шостій статті 69 Закону №1556-VII у редакції, чинній до 28 вересня 2017 року, академічний плагіат - оприлюдненню (частково або повністю) наукових результатів, отриманих іншими особами, як результатів власного дослідження та/або відтворенню опублікованих текстів інших авторів без відповідного посилання.
51. Верховний Суд зазначає, що хоча Закон №1556-VII формально закріпив на законодавчому рівні поняття "академічний плагіат" у законодавство, етичні норми, які забороняють плагіат, існували раніше. Такі норми, що ґрунтувалися на загальновизнаних принципах доброчесності та поваги до інтелектуальної власності, закріплювалися в різних нормативних актах та документах.
52. Зокрема, 23 лютого 1994 року набрав чинності Закон України від 23 грудня 1993 року № 3792-XII "Про авторське право і суміжні права", який у статті 13 визначав особистим (немайновим) правом автора вимагати визнання свого авторства, згадування його імені у зв`язку з використанням твору, якщо це практично можливо.
53. Стаття 52 Закону № 1060-XII (у редакції, чинній з 25 квітня 1996 року) та стаття 5 Закону № 1977-XII (у редакції, чинній з 22 грудня 1998 року) зобов`язували науковців дотримуватися етичних норм і поважати право на інтелектуальну власність.
54. Крім того, пункт 14 Порядку № 567 (чинного на момент захисту позивачем дисертації) передбачав можливість зняття дисертації з розгляду або позбавлення наукового ступеня у разі виявлення текстових запозичень без посилання на джерело.
55. Таким чином, принцип незворотності дії закону не порушений, оскільки Закон № 1556-VII не встановлює нової заборони або відповідальності за плагіат, а лише конкретизує способи виявлення порушень академічної доброчесності, передбачених етичними та нормативними положеннями, що діяли раніше. Саме тому застосування процедур, передбачених зазначеним Законом, для виявлення порушень, допущених раніше, не є ретроспективним застосуванням нових санкцій, а є належною реакцією держави на триваюче порушення прав третіх осіб.
56. Ба більше, у розділі 2 Кодексу наукової етики Української федерації вчених, затвердженому Українською федерацією вчених у 2005 році, порушеннями в наукових дослідженнях вважається: фальсифікація; переробка і плагіат; невизнання авторства або значного інтелектуального внеску в наукову роботу; використання нової інформації, ідей або даних із конфіденційних рукописів або приватних бесід; використання архівних матеріалів з порушенням правил використання архівних документів; невиконання державного законодавства, статутів та колективних договорів академій, вищих навчальних закладів та науково-дослідницьких організацій, положень про безпеку наукової праці.
57. Етичний кодекс ученого України, затверджений Національною академією наук України у 2009 році, також встановлює основні етичні принципи та норми поведінки для науковців, у пункті 2.3 зобов`язує учених забезпечувати бездоганну чесність та прозорість на всіх стадіях наукового дослідження, вважати неприпустимими прояви шахрайства, зокрема фабрикування та фальшування даних, піратства та плагіату.
58. Кодекс наукової етики Української федерації вчених (2005 рік) та Етичний кодекс ученого України (2009 рік), хоча й не є нормативно-правовими актами, підтверджують, що плагіат вважався порушенням етичних норм у науковій спільноті.
59. Позивач стверджує, що стаття 56 Закону №1060-XII стосується лише педагогічної етики і не застосовується до нього як науковця, а не викладача.
60. Верховний Суд відхиляє такий аргумент, оскільки стаття 56 Закону № 1060-XII у редакції, чинній на момент захисту дисертації, встановлювала загальні етичні норми для науково-педагогічної діяльності, включаючи обов`язок дотримання принципів доброчесності (загальнолюдської моралі), що разом зі статтею 52 цього ж Закону поширюється і на науковців.
61. 06 вересня 2014 року набрав чинності Закон № 1556-VII, який визначав, що:- "…Виявлення в поданій до захисту дисертації (науковій доповіді) академічного плагіату є підставою для відмови у присудженні відповідного наукового ступеня. Виявлення академічного плагіату у захищеній дисертації (науковій доповіді) є підставою для скасування рішення спеціалізованої вченої ради про присудження наукового ступеня та видачу відповідного диплома…" (частина шоста статті 6 Закону);
- "Система забезпечення вищими навчальними закладами якості освітньої діяльності та якості вищої освіти (система внутрішнього забезпечення якості) передбачає здійснення таких процедур і заходів:
…
8) забезпечення ефективної системи запобігання та виявлення академічного плагіату у наукових працях працівників вищих навчальних закладів і здобувачів вищої освіти." (пункт 8 частини першої статті 16 Закону);
- "У складі Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти утворюються Комітет з питань етики… розглядає питання академічного плагіату і вносить відповідні подання до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти…" (частина п`ята статті 19 Закону).
62. Із набранням чинності Закону № 2145-VIII (28 вересня 2017 року) частину першу статті 1 Закону № 1556-VII доповнено пунктом 1-1:
"1-1) академічна доброчесність - сукупність етичних принципів та визначених Законом України "Про освіту", цим Законом та іншими законами України правил, якими мають керуватися учасники освітнього процесу під час навчання, викладання та провадження наукової (творчої) діяльності з метою забезпечення довіри до результатів навчання та/або наукових (творчих) досягнень."
63. Частиною четвертою статті 42 Закону № 2145-VIII передбачено, що одним із порушень академічної доброчесності вважається академічний плагіат - оприлюднення (частково або повністю) наукових (творчих) результатів, отриманих іншими особами, як результатів власного дослідження (творчості) та/або відтворення опублікованих текстів (оприлюднених творів мистецтва) інших авторів без зазначення авторства.
64. Закон України від 30 березня 2021 року № 1369-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань присудження наукових ступенів та ліцензування освітньої діяльності" доповнив Закон України від 26 листопада 2015 року № 848-VIII "Про наукову і науково-технічну діяльність" статтею 28-1, згідно з якої:
- до захисту наукового ступеня доктора наук допускаються дисертації у вигляді підготовленого рукопису або наукові доповіді у разі захисту наукових досягнень, опублікованих у вигляді монографії або сукупності статей, виконані здобувачем наукового ступеня самостійно. Встановлення відповідно до законодавства в поданих до захисту дисертації або наукових публікаціях фактів академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації є підставою для відмови у присудженні наукового ступеня доктора наук (частина п`ята).
- якщо у захищеній докторській дисертації або публікаціях, які представлялися до захисту, встановлено відповідно до законодавства факти академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації, науковий консультант позбавляється права участі у підготовці та/або атестації здобувачів ступеня доктора філософії та консультуванні та/або атестації здобувачів ступеня доктора наук строком на два роки, голова спеціалізованої вченої ради, в якій відбувся захист цієї дисертації, та опоненти, які надали позитивні висновки на неї, позбавляються права участі в атестації кадрів вищої кваліфікації строком на два роки, а наукова установа чи заклад вищої освіти позбавляється права утворювати спеціалізовану вчену раду за відповідною науковою спеціальністю строком на один рік (частина шоста).
65. Зазначена стаття визначає суб`єктами відповідальності за дотримання академічної доброчесності здобувача, наукового консультанта, голів спеціалізованої вченої ради та опонентів, заклади вищої освіти або наукові установи, тобто, особисту (для фізичних осіб) та інституційну (для закладів) відповідальність у сфері вищої освіти та науки.
66. Підсумовуючи, Верховний Суд зазначає, що незалежно від часу захисту наукової роботи плагіат завжди визнавався порушенням етичних норм у сфері науки та освіти і збереження "скомпрометованої" роботи (з плагіатом, фабрикацією чи фальсифікованої) як зразка для інших суперечило б принципам академічної доброчесності.
67. Закон № 1556-VII не має зворотної дії в часі, проте запроваджує механізми, які дають змогу здійснювати перевірку дисертацій та/або наукових статей на академічний плагіат, тобто, регулює триваючі правовідносини автора наукової роботи та необмеженої кількості користувачів такої роботи.
68. Виявлення плагіату в наукових роботах, захищених до 2014 року, не є ретроспективним застосуванням відповідальності, а радше інструментом для захисту порушених авторських прав та забезпечення академічної доброчесності у теперішньому часі, оскільки академічна відповідальність перебуває в етичній площині.
69. Після оприлюднення наукова робота може використовуватися, цитуватися та поширюватися. Якщо дисертація містить плагіат, то порушення авторських прав інших осіб є не одномоментним актом, а триваючим порушенням. Кожне подальше використання твору, що містить плагіат, або його доступність для необмеженого кола осіб, продовжує завдавати шкоди авторам оригінальних джерел.
70. Таким чином, перевірка робіт на плагіат, незалежно від дати їхнього захисту, є необхідною для припинення триваючих порушень.
71. Верховний Суд також підкреслює, що встановлення факту академічного плагіату не є притягненням до юридичної відповідальності у формі штрафу чи дисциплінарного стягнення, а віднесене до академічної відповідальності, яка має іншу правову природу, мету і наслідки. Така відповідальність спрямована на захист довіри до результатів наукової діяльності та відновлення справедливості у сфері академічних прав. Тому виявлення плагіату в уже захищеній раніше дисертації не порушує принцип незворотності дії закону в часі.
72. Ігнорування можливості перевірки робіт, захищених до 2014 року, посилаючись лише на відсутність зворотної дії Закону № 1556-VII, обмежувало б дію прав авторів. Тобто, якщо порушення авторських прав було допущено до 2014 року, то ці права фактично не підлягають захисту.
73. Крім того, частина сьома статті 42 Закону № 2145-VIII передбачає, що види академічної відповідальності (у тому числі додаткові та/або деталізовані) учасників освітнього процесу за конкретні порушення академічної доброчесності визначаються спеціальними законами та/або внутрішніми положеннями закладу освіти, що мають бути затверджені (погоджені) основним колегіальним органом управління закладу освіти та погоджені з відповідними органами самоврядування здобувачів освіти в частині їхньої відповідальності.
…
77. Верховний Суд підкреслює, що перевірка фактів академічного плагіату, фабрикації чи фальсифікації може бути проведена у будь-який час, незалежно від часу захисту наукової роботи, за умови дотримання визначеної законодавством адміністративної процедури, оскільки академічна доброчесність вважається одним із найвищих пріоритетів у науковій (творчій, освітній) діяльності.
78. Плагіат, фабрикація чи фальсифікація не може заохочуватися, оскільки завдає шкоди репутації не лише окремої інституції (закладу вищої освіти чи наукової установи), але й загалом довірі до наукових ступенів. Перевірка наукових робіт на предмет наявності академічного плагіату має формувати, зокрема, превентивний вплив, навіть якщо порушення виявлене через багато років після захисту дисертацій чи іншої наукової або творчої роботи…
…
Таким чином, перевірка дисертації ОСОБА_1 на плагіат у 2023-2024 роках є правомірною, оскільки Закон № 1556-VII регулює триваючі правовідносини, пов`язані з академічною доброчесністю, незалежно від дати захисту дисертації».
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевказані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03.06.2025 за результатом розгляду справи № 560/8264/24, висновок спеціалізованої вченої ради, отриманий раніше, не перешкоджає повторній оцінці наявності плагіату в науковій роботі НАЗЯВО, яке діє відповідно до встановленої Законом № 1556-VII та Порядком № 1197 процедури, що не існувала на момент первинного розгляду. Повторна перевірка наукової роботи може бути обґрунтована отриманням нової інформації про плагіат для забезпечення академічної доброчесності та захисту суспільного інтересу в академічної репутації. 
Отже, НАЗЯВО мало правову підставу для застосування процедури, передбаченої Порядком № 1197, для повторної перевірки наукової роботи позивача на наявність плагіату.
Водночас, суд звертає увагу на те, що встановлена законодавством можливість проведення повторної перевірки наукової роботи на наявність плагіату має бути обґрунтованою належними та достатніми доказами, та не може бути необмеженою. Така перевірка має бути проведена з дотримання визначеної законодавством адміністративної процедури, та з прийняттям вмотивованого рішення.

Щодо доводу позивача про недотримання Комітетом з питань етики Національного агентства строку розгляду скарги/повідомлення, які встановлені Національним агентством в Порядку розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, затверджений рішенням Національного агентства від 21.06.2022, то суд погоджується з такими доводами, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 7 цього Порядку датою подання скарги/повідомлення щодо наявності у дисертації та/або наукових публікаціях, в яких висвітлені наукові результати дисертації, фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації є дата надходження скарги/повідомлення до Національного агентства.
Судом встановлено, що скарга ОСОБА_8 та інших про факти академічного плагіату в науковій дисертації Стасюк О.О. на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» надійшла до Національного агентства 01.11.2022.
Керуючись пунктом 10 Порядку Комітет з питань етики Національного агентства 15.11.2022 ухвалив рішення № 10, яким прийняв скаргу до розгляду, призначив доповідача та доручив секретаріату Національного агентства здійснити перевірку викладених в скарзі відомостей щодо наявності академічного плагіату в цій дисертації ОСОБА_1 . 
Отже, 15.11.2023 є датою прийняття скарги до розгляду.
Згідно пункт 11 Порядку Комітет з питань етики Національного агентства розглядає скаргу/повідомлення у строк до трьох місяців з дня прийняття до розгляду. Цей строк може бути продовжений Комітетом (не більше ніж на один місяць) за мотивованим зверненням доповідача щодо необхідності проведення додаткової перевірки обставин та/або матеріалів справи, проведення експертизи.
Відтак, суд вважає, що Порядок чітко та однозначно визначає, що загальний строк розгляду скарги Комітетом з питань етики Національного агентства не може перевищувати чотирьох місяців.
Отже, в спірному випадку кінцевим строком була дата: 15.03.2023.
Рішенням Комітету з питань етики Національного агентства від 17.02.2023 продовжено розгляд скарги ОСОБА_8 та інших до 15.03.2023, рішенням від 16.03.2023 - до 16.04.2023, рішенням від 14.04.2023 - до 14.05.2023 (т.2, а.с. 80, 81, 84).
Відповідно до пункту 13 Порядку доповідач, визнавши зібрані матеріали з перевірки скарги/повідомлення достатніми для її розгляду по суті, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення строку, визначеного у пункті 11 Порядку, вносить на розгляд Комітету мотивований проект рішення Комітету із доданими матеріалами перевірки відомостей, викладених у скарзі/повідомленні. Якщо зібраних матеріалів з перевірки скарги/повідомлення недостатньо для її розгляду по суті, доповідач вносить мотивоване звернення щодо необхідності проведення додаткової перевірки обставин та/або матеріалів справи чи проведення експертизи. У разі подання мотивованого звернення Комітет на найближчому засіданні приймає рішення про продовження строку розгляду справи або у випадку визнання звернення необґрунтованим про заміну доповідача із визначенням розумних строків для подання проекту рішення Комітету, але не більше одного місяця.
Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що пункт 13 Порядку дозволяє продовжити строк розгляду скарги/повідомлення понад строк, встановлений пунктом 11, оскільки саме останнім пунктом визначено строки розгляду справи. При цьому абзац 2 пункту 13 не змінює строку, встановленого пунктом 11, а навпаки вказує, що при прийнятті процедурних рішень, передбачених цим пунктом, в тому числі й щодо продовження строку розгляду справи, комітет з питань етики має дотримуватися строку розгляду справи, визначеного пунктом 11. Протилежне тлумачення пунктів 11, 13 Порядку дозволяло б прийти до висновку про те, що Комітет з питань етики може за поданням доповідача приймати рішення про продовження строку розгляду скарги/подання на невизначену кількість разів на строк до місяця, що суперечило б принципам правової визначеності та належного врядування, та відповідно не відповідало б гарантованому Конституцією України верховенству права в Державі.
В спірному випадку суд вважає доцільним звернути увагу на дотриманням принципу «доброго врядування», про необхідність дотримання якого зазначив Європейський суд з прав людини у справу «Рисовський проти України» (заява № 29979/04).
В прийнятому рішенні від 20.10.2011 року у цій справі Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) виклав окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрив елементи змісту принципу «доброго врядування» (п.п. 70, 71). 
Так ЄСПЛ вказав, що даний принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» і «Москаль проти Польщі». Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» і «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини»,«Беєлер проти Італії»). Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (рішення у справі «Москаль проти Польщі»). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. the Czech Republic), п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), п. 38)..
В спірному випадку розгляд скарги ОСОБА_8 та інших про факти академічного плагіату в дисертації позивача тривав близько шести місяців, що є порушенням вказаних вище вимог Порядку, які встановлені самим відповідачем щодо строку розгляду – три місяці з можливістю продовження не більше ніж на один місяць. Отже, остаточне рішення Комітетом з питань етики агентства рішення Національного прийнято поза межами встановлено строку проведення перевірки. 
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що певні порушення процедури розгляду скарги/повідомлення не можуть бути автоматично підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами такої адміністративної процедури. Водночас таке порушення повинно бути зумовлене об`єктивними обставинами, а якщо йдеться про дотримання строків - не виходити за межі розумності.
Частиною першою статті 13 Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 № 2073-IX (далі – Закон № 2073-IX) передбачено, що адміністративний орган розглядає та вирішує справу, а також вчиняє процедурну дію та/або приймає процедурне рішення протягом розумного строку (у найкоротший строк, достатній для здійснення адміністративного провадження), але не пізніше граничних строків, визначених законом.
Судом враховано, що відповідач не надав переконливих доказів того, що розгляд скарги понад строк, передбачений пунктом 11 Порядку, все ж був об`єктивно виправданим, а не зумовлений неналежної організацією роботи, та що звернення доповідача тричі щодо продовження строку розгляду та відповідні рішення Комітету, з огляду на їх зміст, є вмотивованими та відповідають критерію розумності, передбаченому частиною першою статті 13 Закону України «Про адміністративну процедуру».
Порушення Комітетом з питань етики Національного агентства процедури розгляду скарги, зокрема, як в даному випадку недотримання своєчасного розгляду справи, є однією із підстав для визнання неправомірним рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за результатами розгляду скарг. Проте суд, з огляду на те, розгляд скарги відбувся в строк, який не є свавільно надмірним, вважає, що лише вказане порушення адміністративної процедури не може бути самостійною підставою для скасування оскарженого рішення. Для цього суд також досліджує спірне рішення на відповідність того, чи таке порушення вплинуло на правомірність вирішення справи по суті.

Щодо доводів позивача про те, що комітет з питань етики НАЗЯВО прийняв до розгляду, розглянув та прийняв рішення по сфальсифікованій скарзі, замість закриття розгляду скарги.
Суд звернув увагу зі змісту протоколу комітету з питань етики НАЗЯВО від 27.06.2023, про те, що одна з авторів скарги – ОСОБА_18 визнала, що текст докторської дисертації ОСОБА_2 не співпадає з колективною скаргою авторів, що прийнята до розгляду. Також на невідповідність даних порівняльної таблиці збігів, яка є додатком до скарги, тобто використання авторами скарги тексту докторської дисертації ОСОБА_2 , яке не співпадає з текстом, який отримано від Національного агентства, та який оцінювався як оригінал, вказав Український католицький університет у висновку № 150/23 від 03.04.2023.
В подальшому, як випливає зі змісту «Звіту про результати перевірки за скаргою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 за допомогою програмних засобів визначення унікальності тексту та встановлення інших відомостей на підставі виявлення в дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» текстових збігів без посилання на джерела», який вказаний додатком № 1 до рішення Комітету з питань етики за колективною скаргою щодо порушення академічної доброчесності у дисертаційній роботі ОСОБА_1 від 24.05.2023 № 16 (29) (далі – Звіт), Комітет з питань етики, встановивши згадані розбіжності між змістом скарги та текстом докторської дисертації позивача, які він визнав за оригінал (в даному випадку текст оприлюднений на сайті Університету Григорія Сковороди в Переяславі), зробив запит до скаржників про надання додаткової уточнювальної інформації. На такий запит отримано відповідь листом від 02.01.2023, з якою були надані електронні копії наукових та документальних збірників, згаданих у тексті скарги та включених до таблиці. У згаданому Звіті зазначено, що скаржниками також «були конкретизовані формулювання окремих порушень академічної доброчесності, про які йдеться в скарзі».
В цьому випадку суд погоджується з доводами позивача про те, що вказані обставини щодо змісту скарги мали б бути підставою для повернення скарги без розгляду на підставі пункту 10 Порядку розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації, як такої, що не відповідає вимогам пункту 6 вказаного Порядку. 
Однак Комітет з питань етики не дотримався власного ж порядку, встановленого Національним агенством, прийнявши скаргу до розгляду, та в подальшому надавши заявникам фактично можливість доповнити таку скаргу, замість її повернення без розгляду.
При цьому, відповідачем не доведено суду про те, що такі «конкретизування формулювання окремих порушень академічної доброчесності, про які йдеться в скарзі» не змінювали суті скарги, тобто були суто «технічними», та були доведені до відома позивача, чим забезпечено право на справедливий розгляд справи. 
Чи було таке порушення процедури розгляду суттєвим ? На це питання суд дає позитивну відповідь, оскільки суб`єкт владних повноважень згідно з частиною другою статті 19 Конституції України має дотримуватися законності при реалізації своїх владних повноважень, а тому не може порушувати власні правила, фактично надаючи перевагу одній із сторін у справі, що не відповідає принципам «належної правової процедури» та «правової визначеності» в спірних відносинах, дотримання яких є необхідним в правовій державі. 
В контексті викладених вище обставин, також є важливим факт, відображений в Звіті, про те, що відповідач надав оцінку тексту дисертації, який так і не було ідентифіковано з оригіналом докторської дисертації ОСОБА_2 , захищеної 24.12.2021. Як випливає зі Звіту, відповідач користувався електронним текстом дисертації, наданим Університетом ОСОБА_9 в Переяславі листом від 08.03.2025 в машинозчитувальному форматі pdf. 
При цьому, відповідач звернув увагу на те, що електронна копія тексту дисертації, яка оприлюднена на сайті Університету (зі змінами від 07.02.2023), відрізняється від електронної копії тексту дисертації, розміщеної на сайті Національного репозитарію академічних текстів (створений 13.04.2023), та копії, яка надана як додаток до скарги, що була предметом розгляду. Застосоване відповідачем програмне забезпечення співставлення цих трьох копій дисертації, вказало на відсоток подібності між ними : 84,6%, 91,3%. Тобто усі наявні у відповідача копії відрізнялися між собою. 
Також відповідач встановив, що на всіх трьох копіях відсутній підпис автора дисертації, а тому констатовано про неможливість однозначно встановити версію дисертації, за якою проводився захист. 
Відповідач вказав, що ОСОБА_19 не надав завірену копію рукопису вказаної дисертації з підписом авторки, що унеможливлює встановлення тексту дисертації, який був винесений на захист. Далі по тексту, відповідач визнав, що електронна копія тексту дисертації, яку він взяв до дослідження - надана Університетом ОСОБА_9 , вимагає підтвердження з оригіналом дисертації, за яким був проведений захист 24.12.2021. 
Однак до початку проведення свого дослідження, та не дивлячись, що розгляд справи тривав понад встановлений Порядком строк, відповідач так і не вчинив дій щодо звірки цього тексту з оригіналом для усунення будь-яких сумнівів щодо об`єктивності проведеного дослідження, що відповідало б принципу законності та офіційності, дотримання яких при дослідженні обставини, що мають значення для вирішення справи, є обов`язковим відповідно до частини першої статті 52 Закону № 2073-IX.
Тобто в цьому випадку, суд вважає доведеним факт того, що відповідач сформував свої висновки, які покладені в основу спірних рішень, за результатами дослідження однієї з електронних копій тексту дисертації ОСОБА_2 , без попереднього встановлення його відповідності оригіналу дисертації. 
Чи було таке порушення процедури розгляду суттєвим ? На це питання суд також дає позитивну відповідь. Суд вважає, що для забезпечення правової визначеності та належної правової процедури, з огляду на приписи частини другої статті 19 Конституції України, а також права позивача на справедливий розгляд її справи, з огляду на приписи частини другої статті 3, статті 8 Конституції України, в разі наявності висловлених під час розгляду справи зауважень щодо відповідності копій документу його оригіналу, суб`єкт владних повноважень безумовно в першу чергу повинен пересвідчитися у відповідності досліджуваного документу його оригіналу, що було б розсудливо за цих обставин, та відповідало вимогам щодо законності та офіційності адміністративної процедури.
Водночас за змістом частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок довести суду правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності, в тому числі належними та достовірними доказами: що мають інформацію про обставини, що мають значення для вирішення справи та які дають можливість встановити дійсні обставини справи: наявність академічного плагіату у вказаній роботі.

Щодо решти доводів позивача щодо процедурних порушень при прийнятті спірних рішень, то суд зазначає таке.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 
За змістом частини другої цієї Статті Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди зобов`язані застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права. 
Суд проаналізував висновки ЄСПЛ щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в сфері правовідносин, пов`язаних з професійною діяльністю, для з`ясування чи мало місце порушення спірними рішеннями права позивача, гарантованого вказаною Статтею.
Так ЄСПЛ вказує, що приватне життя - це широке поняття, яке не має свого вичерпного визначення (E.B. проти Франції [ВП], § 47; Niemietz проти Німеччини, § 29; Pretty проти Сполученого Королівства, § 61; Peck проти Сполученого Королівства, § 57). Оскільки Стаття 8 гарантує право на «приватне соціальне життя», вона може, за певних обставин, включати професійну діяльність (Fernбndez Martнnez проти Іспанії [ВП], 2014, § 110; Bгrbulescu проти Румунії [GC], 2017, § 71; Antoviж та Mirkoviж проти Чорногорії, 2017, § 42; Denisov проти України [ВП], 2018, §§ 100). Врешті-решт, приватне життя охоплює право особи формувати і розвивати стосунки з іншими людьми, включаючи стосунки професійного чи бізнесового характеру (C. проти Бельгії, 1996, § 25; Oleksandr Volkov проти України, 2013, § 165). Адже саме в процесі їхньої професійної діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з навколишнім світом (Niemietz проти Німеччини, 1992, § 29; Bгrbulescu проти Румунії [ВП], 2017, § 71 і посилання на джерела у справі; Antoviж та Mirkoviж проти Чорногорії, 2017, § 42).
Суд в цій справі не вбачає підстав для того, аби зайняти іншу позицію та відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (№ 3477-15) зобов`язаний застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права при розгляді справ.
Оскільки наукова робота охоплюється поняттям професійної діяльності, то безперечно є вагомою частиною особистого життя позивача (вказана обставина не спростована та не заперечується відповідачем). 
Як встановлено судом, 24.12.2021 ОСОБА_1 на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 Університету Григорія Сковороди в Переяславі захистила дисертацію на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР», подану на здобуття наукового ступеню доктора історичних наук. 06.06.2022 МОН України затвердило рішення спеціалізованих вчених рад про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук та видачі диплому (том 1, а.с. 56). 24.05.2023 Комітет з питань етики НАЗЯВО рішенням № 16 (29) подав на розгляд Національного агентства подання про виявлення у дисертації ОСОБА_1 на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932– 1933 років в УСРР» фактів академічного плагіату (том 1, а.с. 34-37). 27.06.2023 НАЗЯВО розглянуло подання Комітету з питань етики НАЗЯВО від 07.06.2023 та прийняло рішення про виявлення фактів академічного плагіату в захищеній 24.12.2021 на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 дисертації Стасюк О.О. «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР», поданої на здобуття наукового ступеня доктора історичних наук, та звернення до МОН України щодо позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук (том 1, а.с. 101).
Таким чином, пройшовши згадану вище процедуру, позивач здобула певне професійне визнання за свою наукову працю - дисертацію на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР», оскільки їй присвоєно науковий ступінь доктора історичних наук. Натомість публічне рішення відповідача, якому передував широкий дискурс щодо дисертації ОСОБА_2 , поставило під сумнів такі наукові здобутки позивача, що безумовно мало вагомий вплив на професійну репутацію позивача. 
Так, до прикладу, в підтвердження фактів обговорення в мережі «Інтернет» інформації про наукову роботу ОСОБА_2 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР” та можливе виявлення в ній академічного плагіату, позивач долучила до позовної заяви скріншоти зі сторінки в соціальній мережі «Фейсбук» (том 1, а.с. 40-41), EU Today від 24.05.2023 (т. 6, а.с. 62-87).
Також судом встановлено, що інформація щодо розгляду питання щодо можливого плагіату в науковій роботі ОСОБА_1 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, висвітлювалася на сайті НАЗЯВО за посиланнями: https://naqa.gov.ua/%D1%81%D0%BA%D0%B0%D1%80%D0%B3%D0%B8-%D0%BF%D0%BE%D0%B2%D1%96%D0%B4%D0%BE%D0%BC%D0%BB%D0%B5%D0%BD%D0%BD%D1%8F-%D1%89%D0%BE%D0%B4%D0%BE-%D1%84%D0%B0%D0%BA%D1%82%D1%96%D0%B2-%D0%B0%D0%BA%D0%B0%D0%B4/; https://naqa.gov.ua/2023/04/naqa_%D1%96%D0%BD%D1%84%D0%BE%D1%80%D0%BC%D1%83%D1%94-%D1%89%D0%BE%D0%B4%D0%BE-%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D1%82%D0%B8-%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D1%96%D1%82%D0%B5%D1%82%D1%83-%D0%B7-%D0%BF%D0%B8%D1%82%D0%B0/.
Також інформація щодо можливого плагіату в науковій роботі ОСОБА_1 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, про прийняте НАЗЯВО рішення про встановлення в такій роботі фактів академічного плагіату та звернення до Міністерства освіти і науки України щодо позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук, висвітлювалася в засобах масової інформації на відповідних інтернет ресурсах, до прикладу за посиланнями: https://likbez.org.ua/ukrayinska-nefahovist-falsifikatsiyi-ta-plagiat-disertatsiya-olesi-stasyuk-chastina-1.html; https://likbez.org.ua/ukrayinska-nefahovist-falsifikatsiyi-ta-plagiat-disertatsiya-olesi-stasyuk-chastina-2.html; ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 т. 1, а.с. 129-130).
З огляду на зміст позовної заяви та інших письмових заяв позивача, в суду немає розумних підстав для сумніву в тому, що обставини наукової роботи ОСОБА_2 над дисертацією на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР», в подальшому її захист та здобуття наукового ступеня доктора історичних наук, були для вагомою частиною та важливими подіями в житті позивачки, та охоплюються поняттям «приватного життя» в розумінні статті 8 Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. 
Суд зважив на доводи відповідача про те, що ні НАЗЯВО, ні його Комітет з питань етики не приймають і не приймали (оспореними рішеннями лише встановлено факт академічного плагіату) рішень щодо притягнення позивача до академічної відповідальності, оскільки повноваження щодо позбавлення наукового ступеня належать Міністерству освіти і науки України. Однак судом враховано, що рішення НАЗЯВО про встановлення фактів академічної доброчесності ОСОБА_2 є обов`язковою підставою для розгляду вказаним Міністерством такого звернення про позбавлення позивача наукового ступеня доктора історичних наук.
Окрім цього, суд вважає, що спірне рішення НАЗЯВО від 27.06.2023 про виявлення академічного плагіату в науковій роботі позивача, з огляду на: публічність вказаної процедури, участь наукових установ, закладів вищої освіти та наукових установ у процедурі розгляду цього питання через надання за запитом відповідача відповідних висновків; попередній науковий дискурс з вказаної тематики; висвітлення результатів та такого рішення в засобах масової інформації, тобто безумовно обговорення вказаної обставини як у вузьких наукових колах за науковим напрямком досліджень наукової роботи позивача, так і більш широкому суспільному обговоренні, з огляду на тему докторської дисертації (пов`язану з висвітленням трагічної історії Українського народу - Голодомором-геноцидом 1932-1933 років в УСРР, вчиненим комуністичним тоталітарним режимом), суспільну важливість цієї тематики для відновлення національної пам`яті, вшанування загиблих, що сприяє справедливому державотворчому процесу в Державі; посаду, яку займала позивач на час захисту докторської роботи - генеральний директор Національного музею «Меморіал пам`яті жертв голодоморів в Україні», її участь на цій посаді в суспільних дискусіях, пов`язаних з роботою вказаного національного музею, тобто публічність особи позивача, безумовно суттєво негативно вплинуло на «професійну» репутацію О.Стасюк. 
Як наслідок, суд вважає, що прийняте НАЗЯВО рішення від 27.06.2023 про виявлення академічного плагіату в науковій роботі позивача, є втручанням у право, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За цих висновків суд відхиляє заперечення відповідача про те, що спірне рішення не є втручанням та не може порушувати прав позивача, оскільки не породжує будь-яких значимих юридичних наслідків, враховуючи, що позбавлення наукового ступеня за результатами розгляду та оцінки фактів здійснюватиме Міністерство освіти і науки України.
Для надання відповіді на питання чи було таке втручання відповідача виправданим, то суд бере до уваги рішення ЄСПЛ у справі «Курочкін проти України» (Kurochkin v. Ukraine) від 20 травня 2010 року, заява № 42276/08, § 43, де Суд зазначив: 
«Втручання у право на повагу до сімейного життя становить порушення статті 8, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не має однієї або кількох законних цілей, зазначених у пункті 2 статті 8, а також не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення такої цілі чи цілей (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), Reports 1996-III, с. 1001– 1002, п. 52). Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і, зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (див., наприклад, згадане вище рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 60, та рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47).
Отже, за практикою ЄСПЛ, будь-яке втручання державного органу у право особи на повагу до приватного життя та кореспонденції має здійснюватися відповідно до закону. Цей вираз не лише вимагає дотримання внутрішнього законодавства, але також має відношення до якості цього закону, вимагаючи його сумісності з принципом верховенства права (Halford проти Сполученого Королівства, § 49). Національне законодавство повинно бути чітким, передбачуваним та адекватно доступним (Silver і інші проти Сполученого Королівства, § 87). Тож цей вислів передбачає, inter alia, що національне законодавство має бути достатньо передбачуваним у своєму формулюванні, аби надати особам належні вказівки щодо обставин і умов, за яких влада уповноважена застосовувати засоби, які зачіпають їх права, гарантовані Конвенцією (Fernбndez Martнnez проти Іспанії [ВП], § 117). Вимога про чіткість поширюється на обсяг дискреційних повноважень органів державної влади. Внутрішнє законодавство повинно з достатньою чіткістю вказати обсяг та спосіб здійснення відповідного рішення, що надається органам державної влади, з тим щоб забезпечити особам мінімальний рівень захисту, на який вони мають право при верховенстві права у демократичному суспільстві (Piechowicz проти Польщі, § 212). 
Також стаття 8, частина друга Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод перераховує законні цілі, які можуть виправдовувати обмеження прав, захищених статтею 8: “в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб” (див. Vavшiиka and Others проти Чеської Республіки [ВП], 2021, § 272).
Щоб визначити, чи є конкретне порушення статті 8 "необхідним у демократичному суспільстві", то ЄСПЛ дотримується позиції, що обмеження права в рамках Конвенції не можна розглядати як "необхідне в демократичному суспільстві", - двома ознаками якого є толерантність та широта поглядів, якщо тільки, крім іншого, вона не є пропорційною переслідуваній законній меті (Dudgeon проти Сполученого Королівства, § § 51- 53). При визначенні того, чи оскаржувані заходи були "необхідними в демократичному суспільстві", ЄСПЛ розглядати питання про те, чи були причини, з урахуванням справи в цілому, виправданими, належними та достатніми, і чи були ці заходи пропорційними законним цілям (Z проти Фінляндії, § 94). Поняття "необхідність" для цілей статті 8 означає, що втручання повинно відповідати нагальній соціальній потребі, і, зокрема, повинно залишатися пропорційним досягнутій законній меті. Вирішуючи, чи було втручання "необхідним", ЄСПЛ розглядатиме межі розсуду, надані державним органам влади, однак обов`язок держави-відповідача - продемонструвати існування нагальної соціальної позиції за втручанням (Piechowicz проти Польщі, § 212).
Отже, як встановив суд вище, з огляду на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 03.06.2025 за результатом розгляду справи № 560/8264/24 щодо застосування норм Закону № 1556-VII та Порядку № 1197, в разі отримання нової інформації, НАЗЯВО має право повторно оцінити наукову роботу на предмет плагіату, незалежно від дати захисту дисертації. В такому випадку нова перевірка на плагіат, як виснував Верховний Суд, має метою забезпечення академічної доброчесності, авторських прав інших осіб та захисту суспільного інтересу в цій сфері. Тобто за правовою позицією Верховного Суду, Держава в особі НАЗЯВО має не лише позитивні зобов`язання не втручатися в права особи, яка здобула науковий ступінь, але й позитивні зобов`язання перед іншими особами щодо забезпечення їх авторських прав та суспільством щодо гарантування належної якості освіти та наукової доброчесності.
Тобто, в спірному випадку проведення перевірки дисертації ОСОБА_2 , поданої на здобуття наукового ступеня доктора історичних наук, та прийняття за результатами відповідних рішень щодо порушення академічної доброчесності у вигляді плагіату в такій науковій роботі, фактично було вчинено з метою захисту суспільної моралі та для захисту прав і свобод інших осіб.
Проте судом не встановлено з матеріалів справи, змісту протоколів засідання комісії з питань етики, Національного Агентства, спірного рішення, про те, що до відповідача зверталися фізичні особи – автори наукових досліджень, робіт тощо, щодо порушення їх авторських прав через плагіат ОСОБА_1 в докторській роботі. Доказів протилежного відповідач суду не надав.
Водночас, з огляду на те, що як встановлено вище, в національному законодавстві немає обмеження на суб`єктність звернення щодо перевірки наукової роботи на дотримання академічної доброчесності, в тому числі на наявність плагіату (тобто дозволено звернення будь-якій особі, якій відомі такі факти, а не лише авторам наукових досліджень, робіт щодо порушення їх авторських прав), суд не вважає відсутність звернення фізичних осіб - авторів, такими, що свідчать про безпідставність порушення відповідачем відповідного адміністративного провадження.
Отже, продовжуючи, суд звертає увагу на те, що така перевірка за зверненням щодо наявності в дисертації ознак порушення академічної доброчесності, з огляду на позитивні зобов`язання Держави в особі НАЗЯВО, має передбачати гарантування права особи на захист, безсторонність відповідного адміністративного органу в згаданій адміністративній процедурі, та доведення звинувачення стосовно такої особи у порушенні академічної доброчесності. 
При цьому, рішення відповідного органу щодо порушення особою академічної доброчесності через наявність в її науковій роботі плагіату, має бути обгрунтованим, тобто таким, що базується на належних та достатніх доказах, досліджених в такій адміністративній процедурі, з наведенням мотивів відхилення тих чи інших доказів, з наданням достатньої оцінки усім вважливим аргументам та доводам учасників справи.
Висновок суду про відсутність правової підстави для прийняття суб`єктом владних повноважень відповідного рішення щодо особи, звільняє суд від обов`язку дослідити легітимність мети такого втручання та його «необхідність в демократичному суспільстві». 
Однак, у спірному випадку, з огляду на досліджені судом докази, пояснення сторін у справі, суд вважає, що є доцільним дослідити правомірність рішення НАЗЯВО від 27.06.2023 щодо виявлення порушення академічної доброчесності у вигляді плагіату в дисертації ОСОБА_2 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР” в частині його обґрунтованості щодо наявності підстав для втручання разом з необхідністю такого втручання в право позивача на повагу до її приватного життя, з огляду на їх взаємну пов`язаність спільними обставинами. 
Отже, як встановлено судом вище, підставою для проведення перевірки дисертації ОСОБА_2 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР” з метою виявлення фактів академічного плагіату, внаслідок якої прийнято оспорені рішення, слугувала скарга від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД співробітників Інституту історії України НАН України: заступника директора ОСОБА_8 , завідувачки відділу ОСОБА_12 , старшого наукового співробітника ОСОБА_13 та провідного наукового співробітника ОСОБА_20 (т.1, а.с. 191-198).
Суд звертає увагу на те, що така скарга від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД вищевказаних осіб подана до НАЗЯВО не вперше, оскільки скарга з аналогічними вимогами щодо необхідності проведення перевірки на предмет наявності академічного плагіату, фабрикації та фальсифікації у дисертаційному дослідженні ОСОБА_2 також була подана 21.01.2022 за № ІО-260/0-22 до Міністерства освіти і науки України, Департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації МОН, Експертній раді МОН з історичних наук, НАЗЯВО (т. 4, а.с. 191-250, т. 5, а.с. 1-12).
Зокрема, Національне Агентство листом від 11.02.2002 №105, у зв`язку з надходженням скарги від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД, звернулося до ректора Університету Григорія Сковороди в Переяславі про надання протягом 15 днів відповідно до внутрішніх правил та положень університету, оцінки матеріалам за колективним зверненням з обов`язковим повідомленням про результати розгляду та прийняті рішення (т. 6, а. с. 46-47).
Університет ОСОБА_9 в Переяславі листом, адресованим голові НАЗЯВО від 04.03.2022 № 146, на вказане вище звернення повідомив, що в дисертаційному дослідженні ОСОБА_2 немає запозичення методологічного інструментарію. Перед прийняттям до захисту дисертації проведено автоматизовану перевірку дисертації на предмет некоректних запозичень програмою Unichech, а також ґрунтовний аналіз рецензентами тексту дисертиційного дослідження. За результатами перевірки оригінальність тексту становить 89,5%, що відповідає п. 6.11.1 Положення Університету імені Григорія Сковороди в Переяславі (80-100% оригінальності – висока унікальність), 10,5% схожості – це назви партійних і радянських документів, узагальнена інформація про них, а також деякі загальновідомі формулювання методологічної основи дослідження. В дисертаційній роботі відсутні некоректні запозичення, які б впливали на достовірність та визнання самостійних результатів наукового пошуку дисертантки (т.6, а.с.59-61). 
Долучений витяг з Положення про академічну доброчесність в Університету імені Григорія Сковороди в Переяславі, затверджена вченою радою, протокол № 1 від 30.08.2021, в пункті 6.14 містить шкалу оригінальності, де 80-100% - висока оригінальність, робота допускається до захисту або/та опублікування (т.6, а.с. 95-99).
Окрім цього, також до Міністерства освіти і науки України (з копіями до Директорату атестації кадрів вищої кваліфікації та голови експертної ради вказаного Міністерства) подано 12.01.2021 звернення координатором громадського проекту «LIKБЕЗ. Історичний фронт» ОСОБА_21 , про перевірку дисертаційної роботи ОСОБА_2 на предмет плагіату, з долученням порівняльної таблиці проявів плагіату (том 5, а.с. 13-28).
Департамент атестації кадрів вищої кваліфікації МОН звернувся до Одеського національного університету імені І.І. Мечникова із листом від 18.01.2022 № 9/41-22 «Про додатковий розгляд дисертації ОСОБА_1 » до якого долучив звернення від координатора громадського проекту «LIKБЕЗ. Історичний фронт» щодо можливого плагіату та звернення експертів на захист від звинувачення ОСОБА_2 в плагіаті з посиланням на веб-сторінку за якою можна ознайомитися з дисертацією (т. 5, а.с. 31). 
Міністерство освіти і науки України звернулося до Інституту політичних і етнонаціональних досліджень ім. І.Ф. Кураса НАН України із листом від 31.01.2022 № 1/1640-22 «Про додатковий розгляд дисертації ОСОБА_1 », з огляду на звернення від групи науковців Інституту історії України НАН України, координатора громадського проекту «LIKБЕЗ. Історичний фронт» та звернення експертів щодо необґрунтованого (на їхню думку) звинувачень ОСОБА_1 в плагіаті. До листа долучено вказані звернення та надано посилання на веб-сторінку за якою можна ознайомитися з дисертацією (т. 5, а.с. 32). 
Закритою Спеціалізованою вченою радою в Інституті політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса НАН України проведено додатковий розгляд дисертації ОСОБА_1 , за результатами якого складено відзив на дисертацію ОСОБА_1 на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, який листом від 03.05.2022 № 306/50/1-5 направлений до Міністерства освіти і науки України (т. 1, а.с. 42-55, т.5, а.с. 33-39). 
Так, за висновком комісії від 03.05.2022 встановлено, що рішення спеціалізованої вченої ради Університету Григорія Сковороди в Переяславі про присудження ОСОБА_1 вченого ступеня доктора історичних наук за спеціальністю 07.00.01 історія України, є обґрунтованим. Комісія відзначила, що дисертація «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» оформлена відповідно до вимог, затверджених Постановою КМУ № 567 від 24.07.2013 р. (зі змінами).
Щодо наведених в звернення – скаргах інформації щодо плагіату в дисертації, то Комісія вказала, що перевірка проведена з використанням сервісу UNICHECK та за методологією, яка використовується в Інституті для перевірки наукових кваліфікаційних робіт, які подані для захисту у спеціалізованій вченій раді Інституту та рукописів наукових статей, які готуються до друку в наукових виданнях Інституту. Комісія за результатами перевірки встановила та виснувала, що загальний обсяг запозичень становить 11,9%. Запозичення окремих фрагментів тексту становлять від 0,65% до 0,93%. Фрагменти тексту дисертації ОСОБА_1 , які програма визначає як «запозичення», переважно є оформленими відповідно до діючих стандартів посилання на електронні варіанти статей науковців, що були опубліковані у журналі «Український селянин», оприлюдненні під час проведення наукових конференцій у Національному музеї Голодомору – геноциду виступи дослідників, матеріали інтернет-проекту «Національний банк даних жертв політичних репресій радянської доби в Україні» (rebait.org.ua), Інституту української археографії та джерелознавства ім. М.С.Грушевського НАН України (http//arheos.org.ua) тощо. Частина фрагментів тексту дисертації ОСОБА_1 , які програма позначає як «запозичення», є розміщеними у мережі інтернет документами, що були використані дослідницею як джерело наукового пошуку. Враховуючи це, загальний обсяг запозичень у згаданій дисертації може бути оцінений у 9,87% - 10,34%. Комісія вказала на відсутність на момент підготовки вказаної рецензії на відповідному рівні максимально допустимого обсягу некоректних запозичень у кваліфікаційних роботах. Проведене Комісією співставлення показників некоректних запозичень в рецензованій роботі із показниками в інших дисертаціях на здобуття ступеню доктора наук та захищених в спеціалізованих вчених радах Інституту, дозволяє відзначити показники запозичень, виявлені в дисертації ОСОБА_1 , як прийняті.
Також за вказаним рішенням Міністерства освіти і науки України комісією в складі рецензентів – членів спеціалізованої вченої ради Одеського національного університеті імені І. Мечникова проведено додатковий розгляд дисертації ОСОБА_1 , за результатами якого складено ОСОБА_22 рецензію на дисертацію на тему “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, яка листом від 04.04.2022 № 06.01-01-384 направлена до Департаменту атестації кадрів вищої кваліфікації МОН (т. 5, а.с. 40-45). 
Так, у Колективній рецензії вказано, що рецензована робота є завершеним, самостійним, оригінальним дослідженням, результати якого мають наукову новизну і практичну цінність. Дисертація відповідає вимогам п. 9, 10, 12, 13 Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого Постановою КМУ № 567 від 24.07.2013 р. (зі змінами), а її авторка заслуговує на присудження наукового ступеня доктора історичних наук за спеціальністю 07.00.01 – історія України. 
Щодо скарги в частині інформації про наявність в науковій роботі плагіату, то Комісія вказала, що рецензенти виявили окремі текстові збіги без належного цитування. Допустимий обсяг запозичень з огляду на положення закладу вищої освіти про академічну доброчесність – Положення Університету Григорія Сковороди у Переяславі не перевищений. Виходячи з наведеного, поданий до захисту текст дисертації пройшов обов`язкову відповідну перевірку щодо наявності/відсутності плагіату і встановлений обсяг збігів взято до уваги спеціалізованою вченою радою як такий, що не є перешкодою щодо присвоєння наукового ступеня доктора історичних наук спеціальності 07.00.01-історія України.
Розглянувши скарги, докторську дисертацію, рішення спеціалізованої вченої ради Університету Григорія Сковороди в Переяславі, вказані експертні висновки закритих спеціалізованих вчених рад (колективні рецензії), МОН України 06.06.2022 прийняло рішення, щодо присудження ОСОБА_1 ступеня доктора історичних наук.
18.06.2022 МОН України надало відповідь ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , зазначивши, що розгляд документів атестаційної справи ОСОБА_2 та експертиза її дисертації на тему «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР» на здобуття наукового ступеня доктора історичних наук за спеціальністю 07.00.01 «Історія України» проведено відповідно до вимог Порядку присудження наукових ступенів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 № 567. Всі звернення було долучено до матеріалів атестаційної справи та враховано під час її розгляду (т. 5, а.с. 48).
В листі від 18.06.2022 № 9/327-22 Департамент атестації кадрів вищої кваліфікації МОН України зазначив, що враховуючи позитивні висновки, які надійшли за результатами додаткового розгляду (колективного рецензування), Атестаційна колегія Міністерства освіти і науки України 06.06.2022 затвердила рішення спеціалізованої вченої ради Д 27.53.01 Університету ОСОБА_9 в Переяславі про присудження ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук за спеціальністю 07.00.01 «Історія України» (том 5, а.с. 48).
26.09.2022 до НАЗЯВО надійшла скарга співробітників Інституту історії України НАН України: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 щодо виявлення в дисертації ОСОБА_2 фактів академічного плагіату, фабрикації та фальсифікації. 
10.10.2022 Комітет з питань етики НАЗЯВО ухвалив рішення № 5 про залишення без розгляду вказаної вище скарги ОСОБА_8 та ін.
01.11.2022 співробітники Інституту історії України НАН України: заступник директора Г. Боряк, завідувачка відділу ОСОБА_3 , старший науковий співробітник ОСОБА_4 та провідний науковий співробітник ОСОБА_5 , вдруге подали до НАЗЯВО скаргу щодо академічного плагіату, фабрикації та фальсифікації у дисертаційному дослідженні ОСОБА_2 .
Скарга від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД, виходячи з її змісту, по суті містить аргументи щодо академічного плагіату в дисертації ОСОБА_2 , що вже були заявлені МОН України в зверненнях (скаргах) в січні 2022 року, та які були предметом оцінки атестаційної комісії вказаного Міністерства. Скаржники, заявляючи про плагіат, не навели нових фактичних обставин, які існували, але були залишені поза увагою на час розгляду аналогічної скарги, поданої ними до Міністерства освіти і науки України, та/або з`явилися згодом і можуть мати значення для прийняття рішення щодо позбавлення позивача наукового ступеня доктора історичних наук.
Після надходження скарги від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД Комітет з питань етики НАЗЯВО прийняв рішення від 15.11.2022 № 10 про прийняття такої скарги до розгляду (т. 1, а.с. 202) та направив 11.01.2023 до 14 університетів та наукових установ листи з проханням надати висновки щодо порушених у скарзі від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД питань про академічний плагіат, фабрикації, фальсифікації в дисертації ОСОБА_1 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР». Такі листи були надіслані до: Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди (т. 1, а.с. 211); Українського католицького університету (т. 1, а.с. 212); Прикарпатського національного університету імені Василя Стефаника (т. 1, а.с. 213); Одеського національного університету імені І.І. Мечникова (том 1, а.с. 214); Національного університету «Острозька академія» (т. 1, а.с. 215); Національного університету «Києво-Могилянська академія» (т.1, а.с. 216); Львівського національного університету імені Івана Франка (т. 1, а.с. 217); Інституту політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса Національної академії наук України (т.1, а.с. 218); Українського інституту національної пам`яті (т. 1, а.с. 219); Інституту народознавства Національної академії наук України (т. 1, а.с. 220); Інституту демографії та соціальних досліджень імені М.В. Птухи (т. 1, а.с. 221); Інституту всесвітньої історії Національної академії наук України (т. 1, а.с. 222); Інституту української археографії та джерелознавства імені М.С. Грушевського (т. 1, а.с. 223); Галузевої експертної ради Національного агенства із забезпечення якості вищої освіти (т. 1, а.с. 224). 
Так, Український католицький університет у висновку від 03.04.2023 за № 150/23 щодо оригінальності та самостійності виконання дисертаційного дослідження ОСОБА_1 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» зазначив, що члени експертної комісії не можуть брати до аналізу «Порівняльні таблиці збігів», які були додані до скарги, оскільки автори скарги користувалися версією тексту, яка відрізняється від тієї, що Український католицький університет отримав від Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти і який Комісія вважає оригіналом, та не брала на себе завдання оцінювати факти фабрикації та фальсифікації, оскільки серед науково-педагогічних працівників Українського католицького університету немає фахівців з проблематики Голодомору-геноциду. У Висновку від 03.04.2023 за № 150/23 зазначено про наявність окремих текстових збігів на перелічених сторінках роботи позивача із фрагментами текстів інших авторів згідно переліку – додатку 1. Щодо фрагментів із збігами таблиць на с. 531, 533, 536, то вказано, що в докторській роботі є посилання на першоджерело, але графіки використані з іншого джерела (т. 1, а.с. 231-242).
Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника листом від 24.04.2023 № 2023-01-26/03/544 надав висновок комісії, яким повідомив методологію дослідження, вказав програмний засіб, використаний при аналізі – UNICHEK. Результат перевірки вказаного програмного засобу – рівень оригінальності 89.5% (10,5% текстових запозичень), рівень цитувань – 11,5%. Комісія підготовила та надіслала свої висновки НАЗЯВО у вигляді таблиць додаток 2 та Додаток 3, як це оформлено в запиті НАЗЯВО. Комісія зазначила, що в цілому, аналіз дисертаційної роботи дає підстави стверджувати, що принаймі в частині з наведених у додатках конкретних випадків наявні незначні запозичення з наукових публікацій без коректних посилань на ці праці; факти цитувань текстів архівних документів, раніше опублікованих в археографічних виданнях; уникнення посилань на окремі наукові праці; поверхневий аналіз архівних фондів та інших першоджерел теми; елементи рерайтингу тощо. Водночас в умовах воєнного стану комісія не може забезпечити верифікацію аналізу дисертації і текстів архівних документів у скарзі. Також неможливо встановити факт використання особисто дисертанткою оригіналів архівних документів лише на основі її підписів у книгах для відвідувачів або на листах використання в окремих архівних справах. Комісія припускає, що в цьому випадку копії окремих документів чи архівних справ могли бути отримані дистанційно з використанням сучасних технологій та мережі Інтернет. Комісія також вказала про доцільність залучення до експертизи названої дисертації більш вузьких спеціалістів з відповідної проблематики. Таким чином, Комісія вказала, що загальний висновок виявився дискусійним для комісії, тому не може бути однозначним і категоричним. У цілому, члени комісії погоджуються, що в низці конкретних прикладів, наведених у скарзі, підтверджується наявність окремих текстових збігів, некоректних цитувань чи посилань тощо, але разом із тим наведені випадки не дають достатніх підстав для членів комісії кваліфікувати їх як умисну фальсифікацію, фабрикацію чи інші грубі порушення академічної доброчесності. Враховуючи все вищевикладене, станом на сьогодні комісія вважає більш доцільним залишити в силі рішення спеціалізованої вченої ради, затверджене Міністерством освіти і науки України» (т. 1, а.с. 243-246).
Одеський національний університет імені І.І. Мечникова листом від 07.03.2023 № 06.01-01-514 надав колективну рецензію, в якій зазначено, що рецензована робота є завершеним, самостійним, оригінальним дослідженням, результати якого мають наукову новизну і практичну цінність. За своєю тематикою і змістом дисертація ОСОБА_2 відповідає вимогам спеціальності 07.00.01 – історія України. В колективній рецензії вказано, що рецензенти виявили окремі текстові збіги в дисертації без належного цитування. Допустимий обсяг запозичень без цитувань визначається відповідним положенням вченої ради про академічну доброчесність, і їх обсяг відповідає такому Положенню Університету Григорія Сковороди в Переяславі. За актуальністю обраної теми, новизною положень, можливостями практичного використання дисертація «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» відповідає вимогам п.п.9, 10, 12, 13 «Порядку присудження наукових ступенів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 567 від 24.07.2013 (зі змінами, внесеними згідно з постановами КМУ № 656 від 19. 08.2015 р., № 1159 від 30.12. 2015 р. та № 567 від 27.07.2016 р.), Наказу МОН України № 40 від 12.01.2017, а її авторка ОСОБА_27 заслуговує присудження наукового ступеня доктора історичних наук за спеціальністю 07.00,01 - історія України (т. 1, а.с. 247-249).
Національний університет «Острозька академія» листом від 01-02.2023 надала форму висновку, надану в листі НАЗЯВО, за результатами аналізу Порівняльної таблиці із наведенням фрагментів тексту докторської дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду в УСРР» та фрагментів опублікованих текстів інших авторів без зазначення авторства, згідно зі скаргою ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 (додаток 1) та форму висновку щодо наявності/відсутності порушення академічної доброчесності у дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» за результатами аналізу скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , (додаток 2), в яких містяться висновки як про відсутність фактів плагіату, так і про порушення академічної доброчесності (т. 2, а.с. 1-58).
Харківський національний педагогічний університет імені Г.С. Сковороди листом від 28.04.2023 № О1/Ю-266 надав витяг з протоколу засідання робочої групи науково-педагогічних працівників кафедр історії України та всесвітньої історії факультету історії і права Харківського національного педагогічного університету імені Григорія Сковороди, створеної для обговорення листа НАЗЯВО № Ко-111-22-АД щодо колективної скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на докторську дисертацію ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», згідно якого робоча група дійшла висновку, що головні звинувачення в академічній недоброчесності, зокрема в наявності плагіату в докторській дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», частково обґрунтовані. Так, вказано, що в тексті докторської дисертації присутні фрагменти текстів інших авторів, проте вони стосуються виключно історіографічного аналізу. Перелічено праці авторів, які стали джерелом запозичення у тексті дисертації ОСОБА_2 . Водночас зазначено, що перевірити текст на унікальність не має можливості у зв`язку з відсутністю остаточного тексту дисертації для перевірки за допомогою програмного забезпечення UNICHEK (т. 3, а.с. 169-171).
Національний університет «Києво-Могилянська академія» листом від 20.03.2023 № 11/237 повідомив, що створена у відповідь на запит НАЗЯВО робоча група дійшла підтвердженим та підтримала обґрунтованість скарги, а тому підтримує клопотання авторів скарги до НАЗЯВО у межах його компетенції провести додаткову експертизу дисертації ОСОБА_2 щодо фактів академічного плагіату, фабрикації і фальсифікації (т. 2, а.с. 59-60).
Інститут політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф.Кураса НАН України листом від 16.02.2023 за № 30637/1-7 надав висновок про наявність або відсутність у дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду в УСРР» фактів академічного плагіату, фабрикацій, фальсифікацій, у якому вказав, що комісія виявила у тексті дисертаційного дослідження ОСОБА_1 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» 9,87-10,34% некоректних запозичень. Виходячи зі змісту Положення про академічну доброчесність здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії, доктора наук та керівників дисертаційних досліджень Університету Григорія Сковороди в Переяславі, де у п. 4.2 зазначено, що за наявності 80-100% оригінальності (висока унікальність), робота допускається до захисту або/та опублікування, Комісія вважає виявлену кількість некоректних запозичень у дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» допустимою (т. 2, а.с. 61-62).
Український інститут національної пам`яті листом від 06.02.2023 за № 196/2.1-06-23 повідомив НАЗЯВО про те, що не здійснює такі наукові дослідження і не надає рецензій та відгуків (т. 2, а.с. 63).
Інститут демографії та соціальних досліджень імені М.В. Птухи листом від 19.04.2023 № 181-4/76 надав загальний висновок щодо колективної скарги ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 стосовно фактів академічної недоброчесності, виявлених в дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», в якому зазначив, що в дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» мають місце факти академічного плагіату, фабрикації та фальсифікації (у всіх наведених у скарзі випадках мали місце запозичення фрагментів текстів без посилання на першоджерело; щодо наведених у додатках до дисертації рисунків, вказано, що наявної інформації недостатньо для однозначного висновку; мала місце фальсифікація списку використаних джерел (про це свідчать випадки згадки джерел, які потім не використані або у список не внесені джерела, з яких зроблено запозичення; включення до списку джерел, які вже були оприлюднені іншими дослідниками; внесення архівних справ, з якими дисертантка особисто не працювала); фальсифікація мінімально можливого обсягу дисертації, про що свідчать факти використання великої кількості цитат; фальсифікація кількості публікацій, які висвітлюють результати дослідження, оскільки 42% з них не стосуються тематики (т. 2, а.с. 64-65).
Інститут всесвітньої історії Національної академії наук України листом від 16.02.2023 № 310/64 надав висновок експертної комісії, в якому повідомив про відсутність в Інституті всесвітньої історії Національної академії наук України фахівців, які безпосередньо займаються вивченням проблем Голодомору в Україні, а тому рекомендував звернутися за ґрунтовним аналізом порушених у скарзі питань до профільних наукових установ (т. 2, а.с. 66-69).
Інститут народознавства Національної академії наук України надав Експертну оцінку вченої ради від 01.03.2023 № 73, в якій зазначено, що незважаючи на деякі упущення в технічному оформленні тексту дисертації, підтверджено докторабельність праці О. Стасюк. Докторська дисертація «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» відповідає положенню, у якому закладені вимоги до докторської дисертації, є завершеним авторським дослідженням. (т. 2, а.с. 70-78).
Інститут української археографії та джерелознавства ім. М.С. Грушевського НАН України листом від 19.01.2023 № 10/01.-14 повідомив про ненадання висновку щодо дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» через конфлікт інтересів (т. 2, а.с. 79).
Львівський національний університет імені Івана Франка та Галузева експертна рада з галузі знань « 03 Гуманітарні науки» не здійснювали розгляд наукового дослідження та не надали висновків до НАЗЯВО.
Підсумовуючи зміст відповідей від дванадцяти закладів та установ, які надійшли до НАЗЯВО:
- три заклади підтвердили наявність фактів академічного плагіату в докторській дисертації О. Стасюк «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», а саме: Національний університет «Острозька академія», Інститут демографії та соціальних досліджень імені М.В. Птухи НАН України, Національний університет «Києво-Могилянська академія. Останній заклад підтримав клопотання авторів скарги до НАЗЯВО у межах його компетенції провести додаткову експертизу дисертації ОСОБА_2 щодо фактів академічного плагіату, фабрикації і фальсифікації;
- два заклади частково підтвердили наявність чи текстових збігів, чи ознак плагіату в докторській дисертації О. Стасюк «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» з працями інших авторів, а саме: Український католицький університет, Харківський національний педагогічний університет ім. Г.С. Сковороди;
- три заклади підтвердили наявність фактів окремих текстових збігів, некоректних запозичень, опущень у технічному оформленні тексту в докторській дисертації О. Стасюк «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», а саме: Прикарпатський національний університет ім. Василя Стефаника, Інститут політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса НАН України, Інститут народознавства Національної академії наук України. Проте вказали, що кількість виявлених недоліків у докторській дисертації є допустимою згідно вимог Положення про академічну доброчесність здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії, доктора наук та керівників дисертаційних досліджень Університету Григорія Сковороди в Переяславі;
- один заклад не підтвердив наявність фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації у докторській дисертації О. Стасюк «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», а саме: Одеський національний університет імені І.І. Мечникова;
- один заклад вказав на неспроможність надати відповідь про наявність фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації у докторській дисертації О. Стасюк «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» через відсутність у їхньому штаті відповідних фахівців, а саме: Український католицький університет, Інститут всесвітньої історії НАН України);
- два заклади відмовили у наданні відповіді щодо наявності фактів академічного плагіату, фабрикації, фальсифікації у докторській дисертації О. Стасюк «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» через відсутність повноважень (Український інститут національної пам`яті) та через конфлікт інтересів (Інститут української археографії та джерелознавства імені М.С. Грушевського НАН України);
- два заклади не здійснювали розгляд докторської дисертації О. Стасюк «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» та не надали висновків до НАЗЯВО, а саме: Львівський національний університет імені Івана Франка, Галузева експертна рада з галузі знань « 03 Гуманітарні науки».
Як зазначено судом вище, суд має перевірити, чи було втручання у право особи підставним, зокрема з урахуванням належного та достатнього обгрунтування наявності такої підстави, та чи воно було необхідним у демократичному суспільстві. 
Під час з`ясування того, чи оскаржувані заходи були "необхідними в демократичному суспільстві", необхідно враховувати, чи були причини, з урахуванням справи в цілому, нагальними, виправданими, належними та достатніми, і чи були ці заходи пропорційними: з дотриманням балансу між приватними інтересами позивача та публічними інтересами суспільства. Тобто такі заходи не повинні бути надмірними або надто обмежувальними для особи при досягненні легітимної мети втручання.
В спірному випадку втручання у право ОСОБА_2 відбулося у формі чергової перевірка дисертації на тему: «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» на предмет наявності академічного плагіату, з метою дотримання академічної доброчесності та забезпечення довіри до результатів наукових досягнень, тобто метою захисту суспільної моралі та для захисту прав і свобод інших осіб.
Водночас, як встановлено судом вище, до Національного агенства не зверталися автори наукових досліджень, робіт тощо, щодо порушення їх авторських прав ОСОБА_1 . Доказів протилежного відповідач суду не надав.
Щодо нагальності такого втручання, то натомість такою причиною була скарга від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД. Як зазначено судом вище, обставини, порушені в такій скарзі від 01.11.2022 № Ко-111-22-АД, уже були предметом неодноразових попередніх перевірок дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», що ставить під сумнів таку скаргу від 01.11.2022 за № Ко-111-22-АД як виправдану, належну та достатню підставу для повторного проведення чергової перевірки дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР» на предмет наявності академічного плагіату.
Також заслуговують на увагу неоднозначні результати перевірок дисертації ОСОБА_2 , проведені закладами вищої освіти та науковими установами до яких зверталося НАЗЯВО. 
Проте, суд вказує на те, що ні Звіт на підставі якого прийняте рішення Комітету з питань етики від 24.05.2023 № 16 (29), ні вказане рішення Комітету, не містять оцінки та жодного обґрунтування мотивів відхилення висновків закладів вищої освіти та наукових установ, які вказали на те, що вказані в заяві фрагменти тексту дисертації ОСОБА_2 із збігами з текстами інших авторів, за змістом не є академічним плагіатом. 
Водночас відповідач, приймаючи спірне рішення від 27.06.2023, не дав критичної оцінки такому факту, погодившись зі згаданим рішенням Комітету з питань етики від 24.05.2023.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що саме до компетенції НАЗЯВО віднесені повноваження щодо встановлення академічного плагіату в дисертаційних роботах і формування подань до МОН України, що є реалізацією владних управлінських функцій. Такі дії відповідача є його дискреційним повноваженнями як суб`єкта владних повноважень і суд не може втручатися в таку компетенцію (з огляду на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 03.06.2025 у справі № 560/8264/24, п. 99).
Проте суд, керуючись приписами частини другої статті 2 КАС України, повинен пересвідчитися чи дії та рішення суб`єкта владних повноважень, в даному випадку відповідача, прийняті щодо позивачки, відповідали критеріям, наведеним у цій нормі, зокрема на предмет дотримання адміністративної процедури згідно з вимогами Закону № 2073-IX, про що звернув увагу Верховний Суду в згаданій вище постанові від 03.06.2025 у справі № 560/8264/24.
В цьому контексті суд також звертає увагу на те, що ні рішення Комітету з питань етики від 24.05.2023 № 16 (29), ні рішення НАЗЯВО від 2706.2023 щодо виявлення академічного плагіату в дисертації ОСОБА_2 не містить жодних аргументів оцінки доводів зацікавлених осіб, зокрема пояснень позивачки від 05.12.2022, від 28.04.2023, пояснення Університету Григорія Сковороди в Переяславі, викладеному в листі від 12.12.2022, в якому вони вказали на те, що дисертаційне дослідження вже пройшло як аналіз рецензентами, так і автоматизовану перевірку дисертації на предмет некоректних запозичень, зокрема й програмою, якою користувався й Комітет з питань етики НАЗЯВО - Unichech, і за результатами перевірки оригінальність тексту становить 89,5%, що відповідає п. 6.11.1 Положення Університету імені Григорія Сковороди в Переяславі (80-100% оригінальності – висока унікальність). 
В цьому контексті також суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що експертизи дисертаційної роботи ОСОБА_2 , що передувала рішенню атестаційної комісії МОН України про затвердження рішення спеціалізованої вченої ради Університету Григорія Сковороди в Переяславі про присудження ОСОБА_2 наукового ступеня доктора історичних наук за спеціальністю 07.00.01 «Історія України», яка була проведена Закритою Спеціалізованою вченою радою в Інституті політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса НАН України та спеціалізованої вченої ради Одеського національного університеті імені І. Мечникова, на предмет плагіату в науковій роботі, зокрема й використанням сервісу UNICHECK, за методологіями, які використовуються в цих закладах для перевірки наукових кваліфікаційних робіт, виснували: 
- загальний обсяг запозичень становить 11,9%, запозичення окремих фрагментів тексту становлять від 0,65% до 0,93%. Фрагменти тексту дисертації ОСОБА_1 , які програма визначає як «запозичення», переважно є оформленими відповідно до діючих стандартів посилання на електронні варіанти статей науковців, що були опубліковані у журналі «Український селянин», оприлюдненні під час проведення наукових конференцій у Національному музеї Голодомору – геноциду виступи дослідників, матеріали інтернет-проекту «Національний банк даних жертв політичних репресій радянської доби в Україні» (rebait.org.ua), Інституту української археографії та джерелознавства ім. М.С.Грушевського НАН України (http//arheos.org.ua) тощо. Частина фрагментів тексту дисертації ОСОБА_1 , які програма позначає як «запозичення», є розміщеними у мережі інтернет документами, що були використані дослідницею як джерело наукового пошуку. Враховуючи це, загальний обсяг запозичень у згаданій дисертації може бути оцінений у 9,87% - 10,34%. Проведене Комісією співставлення показників некоректних запозичень в рецензованій роботі із показниками в інших дисертаціях на здобуття ступеню доктора наук та захищених в спеціалізованих вчених радах Інституту, дозволяє відзначити показники запозичень, виявлені в дисертації ОСОБА_1 , як прийняті (Закрита Спеціалізована вчена рада в Інституті політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса НАН України);
- рецензенти виявили окремі текстові збіги без належного цитування. Допустимий обсяг запозичень з огляду на положення закладу вищої освіти про академічну доброчесність – Положення Університету Григорія Сковороди у Переяславі не перевищений. Виходячи з наведеного, поданий до захисту текст дисертації пройшов обов`язкову відповідну перевірку щодо наявності/відсутності плагіату і встановлений обсяг збігів взято до уваги спеціалізованою вченою радою як такий, що не є перешкодою щодо присвоєння наукового ступеня доктора історичних наук спеціальності 07.00.01-історія України (спеціалізована вчена рада Одеського національного університеті імені І. Мечникова).
Щодо наданих за запитом Комітету з питань етики висновків закладів вищої освіти та наукових установ, як підтвердили повністю чи частково наведені їм у запиті факти академічного плагіату в дисертації ОСОБА_2 , то суд вище вже звертав увагу, що такі висновки свідчить про неоднозначність та різні оцінки наукових установ щодо визнання того чи іншого фрагменту тексту дисертації як академічного плагіату. В певних випадках такі висновки щодо наявності в дисертації ОСОБА_2 текстових збігів з роботами інших авторів чи ознак академічного плагіату в подальшому підтверджено та збігаються з висновком Комітету з питань етики, який базується на даних відповідного Звіту щодо результатів перевірки та Таблиці виявлених за допомогою програмного забезпечення фрагментів текстових збігів без посилань на джерела (додатки № 1 та № 2 до рішення від 24.05.2023 № 16 (29)), тоді як в інших випадках у різних висновках таких установ певні фрагменти тексту дисертації, які вказаний Комітет визнав доведеними як факт академічного плагіату, такими не визнаються. 
До прикладу, Комітет з питань етики визнав академічним плагіатом з посиланням на дані «Таблиці виявлених за допомогою програмного забезпечення фрагментів текстових збігів без посилань на джерела у дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», виявлені текстові збіги з роботами інших авторів на сторінках дисертації: 38-39, 47-48, 49, 50, 52, 53, 54-55, 56, 63-64, 70, тоді як у висновку Українського католицького університету не підтверджені факти текстових збігів зафіксованих на вказаних сторінках із фрагментами текстів інших авторів для їх оцінки як академічний плагіат. 
В цьому аспекті щодо виявлення причин таких розбіжностей у висновках суд звернув увагу на практику та рекомендації самого відповідача. 
Так, в мотивувальному висновку Комітету з питань етики НАЗЯВО від 24.07.2019, наведено аналіз світової практики у сфері дотримання академічної доброчесності (том 1, а.с. 89-101).
Світовою практикою академічних досліджень визнано три ключові форми серйозних дослідницьких порушень (The European Code of Conduct for Research Integrity (2017). Revised Edition): фабрикація; фальсифікація; плагіат. Однак серед інших, менш серйозних, наукових практик, які можуть спотворювати результати досліджень, визначені: неправильне представлення результатів; селективне цитування; розширення бібліографії дослідження; підтримка «хижацьких журналів» тощо (The European Code of Conduct for Research Integrity (2017). Revised Edition).
Отже, дослідницькі практики в контексті дотримання академічної доброчесності класифікуються таким чином: відповідальне проведення дослідження (релевантне, дійсне, ефективне); недбалі дослідницькі практики (помилки цитування, оформлення результатів через незнання, упередженість тощо); дослідницькі порушення (наукові шахрайства у вигляді плагіату, фальсифікації чи фабрикації).
У праці П. Мейсона вказується, що плагіат є навмисним або необачним використанням чужих думок, сліз чи ідей як власних, без визнання джерела (Mason P.R. Plagiarism in scientific publications. J Infect Devel Countries 2009; 3(1): 1-4).
Через плагіат автор представляє чужі роботи чи ідеї як власні (Study skills and training, https://www.ox.ac.uk/students/academic/guidance/skills), а тому будь-які посилання на джерела, навіть якщо вони зроблені неякісно (помилки в нумерації, сторінках, пропущені джерела), не вважаються плагіатом.
Приєднання України до світових рухів за академічну доброчесність лише в останні роки (наприклад, SAIUP Project), звичайно, не виправдовує запозичення текстів без належного цитування, проте є перебільшенням вважати, що випадки некоректного посилання є плагіатом. Оскільки в Україні донедавна взагалі ці питання не піднімалися, курси з академічного письма не викладалися, буде перебільшенням вважати незначні запозичення з некоректними посиланнями плагіатом. Про також це свідчить широка світова практика.
Так, питання некоректних посилань, чи їх недбалого оформлення, є досить дискусійними. В європейській практиці навіть з`явився окремий термін «questionable research practices» (John L.K., Loewenstein G., Prelec D. (2012). Measuring the Prevalence of Questionable Research Practices With Incentives forпruth Telling. Psychological Science, 23(5), 524-532), які в науковій сфері трапляються значно частіше за, наприклад, фальсифікацію чи плагіат.
Існує чимало видів «questionable research practices», які найбільш поширені у пcихології та медицині (Questionable Research Practices: Dйfinition, Detect, and Recommendations for Better Practices, https://reolicationindex.com/2015/01/24), проте всі вони не пов`язані із відтворенням опублікованих текстів інших авторів без „зазначення авторства, а стосуються неповного (неякісного) представлення результатів дослідження. Такі випадки називають "sloppy science" - недбалість у дослідницьких практиках (Stemwedel J.D. (2013). The continuum between outright fraud and "sloppy science": inside the frauds of Diederik Stapel. https://biogs.scientificamerican.com/doing-good-science).
У практиці багатьох закордонних університетів виявлені елементи незбігу джерел у списку літератури пов`язують саме з поганою якістю цитування {Bailey j. (2017). What does citation have to do with plagiarism? https://www.plagiarism.org/blog/2017) або "poor academic quality" - недостатньою академічною якістю (University of Roehampton. http://answers.roehampton-online.com/faq/89015).
У британській академічній спільноті, наприклад, існує термін «poor academic practice» (University of Leicester. https://www2.le.ac.uk/offices/sas2/assessments/plagiarism/penalties), що не є плагіатом. Воно стосується випадків поганої практики цитування, коли особа не прослухала курсу академічного письма чи його не досить добре зрозуміла: 1) обмежена кількість скопійованого тексту, що запозичена із джерела без належного цитування; 2) обмежена кількість тексту, на який є посилання у бібліографії, однак належним чином не цитується; 3) обмежена кількість матеріалу чи скопійованого тексту, який зазнав незначних мовних змін із цитуванням або без нього; 4) обмежена кількість матеріалу чи скопійованого тексту, який цитується, але не в лапках тощо.
Так, американські експерти з академічної доброчесності на запит Національного агентства щодо трактування понять "poor academic quality", 'sloppy science", навели практику застосування терміну "sloppy authorship" (недбайливе звернення до джерельної бази, недбайливе цитування), що означає наявність спроби автора зробити посилання, проте зробленої недосконало, неохайно, недбайливо. Також в американській практиці розрізняють "limited" та "extensive" plagiarism (обмежений та надмірний плагіат) з метою застосування санкцій (наприклад, якщо у тексті є один абзац із плагіатом, санкції вочевидь будуть меншими ніж у роботах, де 50% скопійованого тексту).
З огляду на вказаний аналіз загальноприйнятих світових практик, у рішенні від 24.07.2019 (щодо дисертаційних робіт О.Длугопольського, А.Бутенка, А.Гармаша, яке надане позивачем в підтвердження доводів щодо упередженого ставлення відповідача при розгляді її дисертації та різної практики Національного агентства за подібних обставин), Комітет з питань етики НАЗЯВО, визнав відсутність фактів академічного плагіату, оскільки в досліджених випадках мали місце не запозичення наукових ідей або привласнення чужих результатів, а недостатня академічна якість (poor academic quality) (мали місце огріхи в оформленні посилань, за наведення джерела, що використовувалося у бібліографії та посилання на них у тексті дослідження; певні текстові збіги, без посилання на автора, не несуть наукового навантаження, а стосуються загальновідомих фактів, класифікацій тощо). У цьому рішенні Комітет з питань етики НАЗЯВО навів рекомендації, в яких пропонував науковій спільноті уникати не лише випадків плагіату як текстового запозичення наукових ідей або привласнення чужих результатів, але й практики недостатньої академічної якості (poor academic quality): невірного оформлення посилань, відсутності лапок для прямих цитат, надмірного вживання дослівного перекладу або цитат навіть у разі їх вірного оформлення тощо.
Отже, в своїй практиці Комітет з питань етики НАЗЯВО розділяє факти академічного плагіату: запозичення наукових ідей або привласнення чужих результатів, та недостатня академічна якість (poor academic quality).
Як суд вже зазначав вище, перевірка дисертаційних робіт на дотримання авторами академічної доброчесності, зокрема на плагіат, відносяться до дискреційних повноважень відповідача. Однак, в разі оскарження рішення відповідача про наявність в дисертаційній роботі академічного плагіату, суд повинен перевірити чи такі висновки не є свавільними: тобто чи не використані такі дискреційні повноваження незаконно, чи правильно застосовані норми матеріального права, чи дотримано принципів адміністративної процедури. 
При цьому суд не може ухилитися від оцінки доводів позивача про те, що висновки НАЗЯВО щодо наявності в дисертаційній роботі академічного плагіату є необґрунтованими, не відповідають нормам частини четвертої статті 42 Закону України «Про освіту», частини шостої статті 69 Закону України «Про вищу освіту» щодо визначення академічного плагіату, а також, що у випадку ОСОБА_2 , відповідач не дотримався своєї ж практики щодо розмежування тлумачення певних фактів як академічного плагіату чи як недостатньої академічної якості (poor academic quality).
Як встановлено судом зі Звіту, відповідачем було застосоване триетапне дослідження дисертаційної роботи за допомогою програмних засобів перевірки академічних текстів – системи StrikePlagiarism.com та сервісу Unicheck. Результати пошуку таким програмним забезпеченням текстових збігів щодо дисертації ОСОБА_2 оформлені у вигляді Таблиці (додаток 2 до рішення Комітет з питань етики НАЗЯВО від 24.05.2023 № 16 (29).
Згідно Звіту, вказана вище перевірка встановила 18 текстів інших авторів (12 публікацій, 3 рукописи дисертацій, 3 джерела на веб-ресурсах використаних без відповідного посилання – такі текстові збіги викладені в Таблиці. Також вказано, що в усіх випадках дисертантка використовує не лише тексти інших авторів, але й надані в них посилання на джерела, присвоюючи таким чином результати їхньої дослідницької роботи також. Фрагменти, щодо яких були виявлені текстові збіги без оформлення належних посилань на джерела є частинами тексту на сторінках 26-484. У «Списку використаних джерел і літератури» дисертації ОСОБА_2 наявні понад 20 назв видань, на які немає посилань в основній частині дисертації. Виявлено випадки зазначення одних і тих самих видань у «Списку використаних джерел і літератури» двічі або тричі за кількома позиціями. Наявні посилання на видання, видані в державі – агресорі.
В цьому випадку, суд повинен пересвідчитися: 1) чи висновки Звіту про те, що в «Списку використаних джерел і літератури» є посилання на праці, на які не є посилання в тексті дисертації, та в деяких випадках одні й ті є видання вказані двічі або тричі; 2) чи виявлені відповідачем за допомогою програмного забезпечення текстові збіги в дисертаційній роботі з текстом робіт інших авторів, - відповідають вимогам щодо академічного плагіату, наведеним у частині четвертій статті 42 Закону України «Про освіту», частині шостій статті 69 Закону України «Про вищу освіту», та практиці та послідовності їх застосування НАЗЯВО. 
Щодо першого питання, то в розумінні вказаних вище норм Закону, та практики самого Національного агентства, такі випадки з правової точки зору не підпадають під визначення академічного плагіату, наведеному у вказаних вище нормах Закону, оскільки в цьому випадку явно відсутнє текстового запозичення наукових ідей або привласнення чужих результатів. Також вказані випадки не узгоджуються з правозастосовчою практикою самого відповідача, а лежать в площині поняття «недостатньої академічної якості» («poor academic quality»): тобто неналежного оформлення матеріалів дисертації. 
Щодо другого питання, то як вбачається зі Звіту та Таблиці, за результатами трьох етапної перевірки засобами програмного забезпечення виявлені текстові збіги, які викладені в Таблиці. Водночас, за змістом Звіту, такі висновки базуються на даних технічних збігів, зафіксованих автоматизованими алгоритмами, без самостійної методологічної перевірки кожного такого випадку та правової оцінки на відповідність таких текстових збігів законодавчому визначенню академічного плагіату.
Як вже зазначав суду вище, до прикладу, Комітет з питань етики визнав академічним плагіатом з посиланням на дані Таблиці виявлених за допомогою програмного забезпечення фрагментів текстових збігів без посилань на джерела у дисертації ОСОБА_2 «Інститут уповноважених у здійснені Голодомору-геноциду 1932 - 1933 років в УСРР», виявлені текстові збіги з роботами інших авторів на сторінках дисертації: 39, 47-48, 49, 53, 54, 55, 56-57, які визнані академічним плагіатом. Натомість у висновку Українського католицького університету не підтверджені факти текстових збігів зафіксованих саме на вказаних сторінках із фрагментами текстів інших авторів. 
Для перевірки доводів позивача щодо необґрунтованості висновків відповідача щодо оцінки вказаних в скаргах та зазначених у Таблиці текстових збігів з текстами інших авторів як академічного плагіату, судом для наочності, вибірково зроблено правовий аналіз текстових збігів, вказаних на сторінках 39, 41, 47-48, визначенню академічного плагіату, наведеному в частині четвертій статті 42 Закону України «Про освіту», частині шостій статті 69 Закону України «Про вищу освіту». 
В цьому випадку суд погоджується з висновком, наданого позивачем науково-правового висновку від 22.08.2023, підготовленому ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 (том 2, а.с. 135-228). Так, щодо вказаних текстових збігів (с.с.39, 41, 47-48), то у цих випадках в дисертації ОСОБА_2 вказано авторів ( ОСОБА_6 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 ), а тому наведений збіг не запозичує чужі ідеї, наукові результати як власні, без посилання на їх автора. 
В цьому випадку, з огляду на наведене в частині четвертій статті 42 Закону України «Про освіту», частині шостій статті 69 Закону України «Про вищу освіту» визначення академічного плагіату, враховуючи загальноприйняті світові практики, які рекомендував використовувати Комітет з питань етики в згаданому вище мотивувальному рішенні від 24.07.2019, а також зміст рішення вказаного Комітету стосовно звинувачень у плагіаті членів Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти від 24.07.2019 (на яке посилалася позивач в розрізі доводів щодо упередженості відповідача при прийнятті спірних рішень), було б обґрунтованим, розсудливим та послідовним застосування до вказаних випадків поняття «недостатньої академічної якості» («poor academic quality»): тобто перефразування та неналежного оформлення цитувань автора, що не є академічним плагіатом в розумінні згаданих норм закону та згаданої правозастосовчої практики. 
Отже, наведені судом випадки дають суду підстави погодитися з доводами позивача про те, що як Комітет з питань етики в рішенні від 24.05.2023 № 16 (29), так і в подальшому Національне агентство в рішення від 27.06.2023, взяли за основу висновки Звіту та дані Таблиці щодо збігів та визнали вказані випадки як академічний плагіат в дисертаційній роботі ОСОБА_2 , не давши їм критичної оцінки на відповідність цих випадків розумінню академічного плагіату, наведеному в частині четвертій статті 42 Закону України «Про освіту», частині шостій статті 69 Закону України «Про вищу освіту», що призвело до передчасного висновку про наявність в дисертації “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, академічного плагіату та звернення до МОН України щодо позбавлення ОСОБА_1 наукового ступеня доктора історичних наук.
Також суд звернув увагу, з аналізу змісту протоколу засідання Комітету з питань етики від 24.05.2023, що до прийняття рішення про внесення на розгляд Національного агентства подання про виявлення у дисертації ОСОБА_2 фактів академічного плагіату, з огляду на неоднозначність, а то і повну протилежність висновків закладів вищої освіти та наукових установ щодо наявності таких фактів, Комітет з питань етики не розглядав питання щодо призначення відповідної експертизи, що узгоджується з Порядком розгляду скарг/повідомлень щодо фактів академічного плагіату, фабрикацій, фальсифікацій від 21.06.2022 (п. 12), та було б доречним за вказаних обставин, для спростування сумнів щодо об`єктивності та безсторонності відповідного рішення відповідача за наслідками розгляду скарги. 
Суд також вважає важливим звернути увагу на те, що судом не встановлено на час прийняття спірних рішень законодавчих приписів щодо максимально допустимого обсягу некоректних запозичень у наукових роботах, які можна було б визнати академічним плагіатом. 
Долучений витяг з Положення про академічну доброчесність в Університету імені Григорія Сковороди в Переяславі, затверджена вченою радою, протокол № 1 від 30.08.2021, в пункті 6.14 містить шкалу оригінальності, де 80-100% - висока оригінальність, робота допускається до захисту або/та опублікування.
Натомість ні рішення Комітету з питань етики, ні рішення НАЗЯВО не містять оцінки того, чи перевищений виявленими комісією фактами поріг, встановлений п. 6.14 Положення про академічну доброчесність в Університету імені Григорія Сковороди в Переяславі, для формування висновку про порушення академічної доброчесності як підстави для звернення до Міністерства освіти та науки України з поданням про позбавлення ОСОБА_2 наукового ступеня доктора наук, хоча на вказані обставини звертала увагу не тільки позивач та згаданий Університет імені Григорія Сковороди в Переяславі, але й деякі вищі навчальні та наукові установи, до яких відповідач робив запити.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2073-IX, принципами адміністративної процедури є: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Частиною другою статті Статтею 87 Закону № 2073-IX передбачено, що протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема:
1) прийнятий адміністративним органом, що:
а) не мав на це повноважень;
б) використав дискреційні повноваження незаконно;
2) суперечить положенням закону щодо форми та змісту адміністративного акта;
3) порушує норми матеріального права;
4) не відповідає принципам адміністративної процедури.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Підбиваючи викладені вище висновки, суд вважає, що рішення від 27.06.2023 про виявлення академічного плагіату в захищеній 24.12.2021 на засіданні спеціалізованої вченої ради Д 27.053.01 дисертації Стасюк О.О. “Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР”, поданої на здобуття наукового ступеня доктора історичних наук, прийняте не на підставі закону, не відповідає принципам адміністративної процедури (верховенства права, зокрема законності та правової визначеності; обґрунтованості; розсудливості та добросовісності; пропорційності, своєчасності та розумного строку), а тому підлягає скасуванню.
Підсумовуючи, позов належить задовольнити.

Щодо розподілу судових витрат у справі:
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію від 17.07.2023 про сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн. (том 1, а.с. 1).
З огляду на задоволення позову, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1073,60 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, - 
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти задовольнити повністю. 
Визнати протиправними та скасувати рішення Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти про виявлення академічного плагіату в захищеній 24 грудня 2021 року на засіданні спеціалізованої вченої ради Д. 27.053.01 дисертації Стасюк О.О. "Інститут уповноважених у здійсненні Голодомору-геноциду 1932-1933 років в УСРР", поданої на здобуття наукового ступеня доктора історичних наук, від 27.06.2023.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти (код ЄДРПОУ - 40927307, вулиця Бориса Грінченка, 1, місто Київ, 01001) на користь ОСОБА_1 (рнокпп - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , рнокпп - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти, код ЄДРПОУ - 40927307, вулиця Бориса Грінченка, 1, місто Київ, 01001.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Міністерство освіти і науки України: код ЄДРПОУ – 38621185, проспект Берестейський, 10, місто Київ, 01135.

Суддя  /підпис/  Боршовський Т.І.