ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 679/29/25
Провадження № 33/820/64/26

Суддя Хмельницького апеляційного суду Топчій Т.В., розглянувши у відкритому засіданні в місті Хмельницькому за участю секретаря Мельничук К.С., захисника Бойка В.Ф., апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року, якою
ОСОБА_1 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - 
в с т а н о в и л а:
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені суддею обставини.
Постановою суду встановлено, що 02 січня 2025 року, приблизно о 18 годині 06 хвилин, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Nissan Rogue», державний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_2 , по проспекту Незалежності, 22, міста Нетішин, з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці), у порушення вимог п.2.5 ПДР України, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився.
Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В апеляційній скарзі захисник Бойко В.Ф. просить постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стверджує, що на відеофайлах не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, по прибуттю на виклик поліції останній перебував в салоні нерухомого автомобіля. При цьому, відео з мобільного телефону свідка ОСОБА_3 не містить інформації щодо часу, місця зйомки та особу, яка керувала транспортним засобом. Вважає, що суд не повинен був враховувати пояснення свідка ОСОБА_3 , який є неповнолітнім, оскільки його пояснення мали б бути відібрані в присутності законного представника чи педагога.
Крім того, зазначає, що рапорт працівника поліції про порушення ОСОБА_1 ПДР України, розписка про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння про порядок застосування спеціального технічного засобу та інформація комп`ютерної системи «ІПНП» не можуть бути належним доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки не є джерелом доказу та не доводить його вини у вчиненому правопорушенні. Акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати його складання, тобто він міг бути складений після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення. 
Посилається і на те, що із відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається факт вручення ОСОБА_1 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Отже, у ОСОБА_1 не виникло обов`язку проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Також, в порушення Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» №1452/735 від 09.11.2015 року, ОСОБА_1 не було доставлено до найближчого закладу охорони здоров`я.
Звертає увагу і на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано модель, назву, серійний номер пристрою, який застосовувався для відеозйомки, тобто усі відеофайли записані на невідомий пристрій. Також відеофайли не підписані ЕЦП, а отже він є недопустимим доказом. 
Крім того, зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення не засвідчений підписами двох свідків, які б підтвердили запис про відмову водія під його підписання. Разом з тим, у протоколі не вказано час вчинення правопорушення, а саме відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не міститься і письмового зобов`язання про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Таким чином, на його думку, сукупність вказаних обставин, недопустимість доказів наявних у матеріалах справи свідчать про незаконність постанови суду, а тому вона підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Під час апеляційного перегляду справи захисник Бойко В.Ф. підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати постанову суду з підстав викладених у ній.
Заслухавши сторону захисту, перевіривши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Мотиви суду.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Вимоги ст.ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно ст. 130 ч. 1 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції, так і апеляційним судом. Зокрема відомостями із:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №211353 від 02.01.2025 року, відповідно до якого 02.01.2025 року о 18 годині 06 хвилин, ОСОБА_1 , керував транспортним засобом автомобілем марки «Nissan Rogue», державний номерний знак « НОМЕР_1 », що належить ОСОБА_2 , по проспекту Незалежності, 22, міста Нетішин, з наявними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці, тощо). Від проходження огляду в установленому законом порядку на стан визначення алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України (а.с.2);
- направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.01.2025 року, згідно якого у водія виявлено ознаки алкогольного сп`яніння різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці (а.с.6);

- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в якому зафіксовано ознаки алкогольного сп`яніння виявлені у ОСОБА_1 , а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці (а.с.7);
- поясненнями свідка ОСОБА_3 від 02 січня 2025 року з яких вбачається, що 02 січня 2025 року, знаходячись в районі Торгового Центру міста Нетішин, по проспекту Незалежності, 22, міста Нетішин, він став очевидцем події, за якої водій ТЗ марки «Nissan», державний номерний знак « НОМЕР_1 », перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, намагався здійснити маневри в межах території, після зупинки перебував у салоні авто, що він зафіксував у відеофайлі на своєму мобільному телефоні та повідомив про це на спецлінію «102» (а.с.11);
- відеозаписом із нагрудних камер поліцейських, що додані на диску, з яких вбачається що 02 січня 2025 року, у вечірній час, водій ТЗ марки «Nissan Rogue», державний номерний знак « НОМЕР_1 » ОСОБА_1 , після виявлення у останнього ознак алкогольного сп`яніння, на пропозицію пройти в установленому порядку відповідний огляд, як на місці зупинки ТЗ, так і в медичному закладі, з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, відмовився (а.с.12). 
Наведені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
За результатами апеляційного перегляду провадження апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП.
Посилання захисника на те, що на відеофайлах не зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки як вбачається із відеозапису, який надано очевидцем події свідком ОСОБА_3 , що також узгоджується із його поясненнями, водій ТЗ марки «Nissan Rogue», державний номерний знак « НОМЕР_1 » здійснював відповідні маневри в межах прилеглої до будівлі Торгового Центру території, зупинившись, не виходив із салону автомобіля до приїзду правоохоронців, які прибули на місце події впродовж 57 секунд після отримання виклику. Крім того, на вимогу прибувших за повідомленням співробітників поліції, останній вийшов, перебуваючи на водійському місці, із салону ТЗ. Разом з тим, слід зазначити, що будь-яких інших осіб ані в салоні ТЗ, ані поруч, ані на яких би посилався ОСОБА_1 , як на перебуваючих в якості водія за встановлених обставин, не зафіксовано (а.с.12).
Пояснення свідка ОСОБА_3 апеляційний суд вважає належним доказом та не вбачає підстав сумніватися у їх достовірності, оскільки зазначена особа не зацікавлена в результаті розгляду справи, що повністю узгоджується з позицією, викладеною у Постанові ВС від 29 квітня 2020 року (справа №161/5372/17), за висновками якої цінність свідка полягає в його об`єктивному прийнятті обставин за відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи, і, на думку суду, вік свідка, який майже досяг повноліття, надав останньому можливість об`єктивно сприймати факти, що мали місце під час інкримінованих подій, а також дозволяв останньому можливість викласти відомі обставини правоохоронцям, що, відповідно, і було зафіксовано у його поясненнях. А отже, посилання захисника в апеляційній скарзі на їх недопустимість апеляційний суд вважає неспроможними.
Щодо доводів з частині того, що відео з мобільного телефону ОСОБА_3 не містить інформації щодо часу, місця зйомки та особу, яка керувала транспортним засобом, то апеляційний суд зазначає, що такі обставини підтверджуються іншими наявними у матеріалах справи доказами, які у взаємному зв`язку дають можливість достовірно встановити, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Nissan Rogue», державний номерний знак « НОМЕР_1 » у вказаний у протоколі час. Відсутність технічних реквізитів відеозапису не спростовують його доказового значення та не свідчать про недопустимість цього доказу, з огляду на те, що суд оцінює докази в їх сукупності.
Доводи захисника про те, що рапорт працівника поліції про порушення ОСОБА_1 ПДР України, розписка про інформування особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння про порядок застосування спеціального технічного засобу та інформація комп`ютерної системи «ІПНП» не можуть бути належними доказами його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, з тих підстав, що вони не є джерелами доказів та не доводять вини ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначені документи, відповідно до ст. 251 КУпАП є письмовими доказами, які складені уповноваженою особою в межах наданих повноважень, підтверджують факт виявлення правопорушення, роз`яснення особі її прав та порядку проведення огляду на стан сп`яніння, а тому підлягають оцінці судом в сукупності з іншими доказами. Самі по собі ці документи не встановлюють вини особи, однак у взаємозв`язку з іншими належними доказами підтверджують відповідні обставини вчинення правопорушення.
Щодо аргументів захисту з приводу того, що акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати його складання, відтак він міг бути складений після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, то апеляційний суд зазначає, що відсутність дати його складання не позбавляє даний документ доказового значення, оскільки встановлення дати можливе на підставі інших доказів, наявних у матеріалах справи, зокрема направлення в медичний заклад. 
Посилання захисту на те, що із відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається факт вручення ОСОБА_1 направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а тому у нього не виникло обов`язку проходити огляд у встановленому законом порядку, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як вбачається із наявного у матеріалах справи відеозапису ОСОБА_1 відмовився проходити огляд як на місці зупинки, так і в медичному закладі, що підтверджує належність та допустимість проведених працівниками поліції процесуальних дій.
Твердження захисту про те, що в порушення Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» №1452/735 від 09.11.2015 року, ОСОБА_1 не було доставлено до найближчого закладу охорони здоров`я, апеляційний суд також відхиляє, адже лише у разі відмови водія ТЗ від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки або його незгоди із результатом огляду, такий огляд проводиться в медичному закладі. Однак, як вбачається із відеозапису, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на місці зупинки та не бажав його пройти в медичному закладі, отже підстав для його доставлення в медичному установу не було.
Апеляційний суд вважає недостатніми аргументи захисту в тій частині, що у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано модель, назву, серійний номер пристрою, який застосовувався для відеозйомки, оскільки їх відсутність сама по собі не свідчить про недопустимість цього доказу, з огляду на те, що відеозапис долучений до справи та порядок фіксації правопорушення відповідає вимогам КУпАП. Водночас, чинним законодавством не передбачено обов`язковості зазначення додаткових технічних реквізитів для встановлення належності відеозапису як доказу. Крім того, не передбачено і підписання відеофайлу з нагрудної камери поліцейського електронним цифровим підписом при направленні до суду на розгляд матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на що в апеляційній скарзі посилається захисник.
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами. Отже, відеозапис місця події є належним та допустимим доказом по справі. Будь-яких порушень працівниками поліції при виконанні вимог ст.266 КУпАП та Інструкції №1452/735 при проведенні огляду ОСОБА_1 на встановлення факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, апеляційним судом не встановлено.
Безпідставними є і твердження щодо необхідності у засвідченні двома свідками факт відмови водія від підписання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки такий факт належним чином зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою особою, що відповідає вимогам закону. При цьому, засвідчення свідками факту відмови від підписання протоколу законом не передбачено.
Щодо доводів захисту з приводу не зазначення у протоколі часу вчинення адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, то апеляційний суд виходить з того, що із змісту протоколу про адміністративне правопорушення, а також інших матеріалів справи (зокрема рапорту поліцейського, акту огляду, відеозапису) вбачається часовий проміжок події, момент відмови від проходження огляду є похідним від моменту зупинки транспортного засобу та пропозиції пройти відповідний огляд, що належним чином зафіксовано в матеріалах справи. Відсутність точного зазначення часу саме відмови у протоколі не позбавила особу можливості розуміти суть інкримінованого правопорушення та реалізувати своє право на захист.
Не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутній документ, який підтверджує факт відсторонення водія від керування транспортним засобом, адже зазначені обставини не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбачено ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги не беруться до уваги та не можуть бути підставою для зміни чи скасування постанови суду.
Протокол про адміністративне правопорушення складений в силу ст.255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, щодо місця, часу вчинення та суті адміністративного правопорушення, повністю узгоджується з даними, які містяться у відеозаписі, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
Порушень вимог ст.256 КУпАП в редакції, що була чинною на час складання протоколу про адміністративне правопорушення, не встановлено. А відомостей, які піддавали б сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі немає.
Даних про те, що в справі неправильно застосовано норми матеріального права чи допущено порушення норм процесуального права при дослідженні місцевим судом доказів, перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ст.130 ч.1 КУпАП у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає відомостям характеризуючим особу правопорушника.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду є законною та обґрунтованою, та підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 293, 294 КУпАП, суд,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09 грудня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч. 1 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя: