ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/24757/24	Головуючий у 1-й інстанції Мостецька А.А. 	
Провадження № 33/817/310/25 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Нюні О.І. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), який стягнуто в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Згідно постанови 08.11.2024 о 01 год 35 хв в м. Тернопіль по вул. Протасевича, 4, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора «Alcotest 6810» ARBF-0422 (повірка дійсна до 02.07.2025) та проведення такого огляду в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Нюня О.І. просить постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року - скасувати, а провадження у справі закрити. Свої вимоги мотивує тим, що:
Працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту керування й відповідно порушення ОСОБА_1 ПДР України, які могли б бути підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 згідно з ст.35 ЗУ «Про національну поліцію»;
працівниками поліції не встановлено особу водія;
під час сигналу «повітряна тривога» на прохання ОСОБА_1 розгляд справи та складання адміністративних матеріалів зупинено чи відкладено не було, що є порушенням права останнього на захист та безпеку життя;
у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні пояснення свідків;
працівники поліції не озвучили ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння;
працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його прав відповідно до ст.286 КУпАП;
поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння та його проходження;
працівники поліції не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом;
у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння;
огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу не проводився в присутності двох свідків;
до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис огляду доданий не був;
працівники поліції не проінформували ОСОБА_1 про порядок роботи спеціального технічного пристрою та не надали ні дозволу до його застосуванню ні сертифікату відповідності на пристрій, ні свідоцтва про повірку робочого засобу;
працівники поліції не забезпечили ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я;
рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення;
відеозаписи наявні у матеріалах справи не є належними та допустимими доказами, так як на ньому відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом;
сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є самостійним беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 .

В судове засідання апеляційного суду 29 грудня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце апеляційного розгляду. Подав письмове клопотання про закриття провадження в цій справі на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.
Від захисника ОСОБА_1 - адвоката Нюні О.І. до апеляційного суду надійшло повідомлення про припинення його повноважень на надання правничої допомоги в цій справі у зв`язку з укладенням додаткової угоди, якою припинено дію Договору про надання правничої допомоги ОСОБА_1 . До вказаного повідомлення адвокатом додано копію вказаної додаткової угоди, з якої видно, що ОСОБА_1 уклав її особисто 11 червня 2025 року у м.Тернопіль.
При цьому, ОСОБА_1 протягом тривалого часу подавав до апеляційного суду письмові клопотання, однак не скористався правом подавати свої письмові пояснення щодо обставин справи, а також залучити іншого захисника. Апеляційний суд звертає увагу, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також її захисник повинні добросовісно використовувати надані їм процесуальні права, не зловживати ними та демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
За таких обставин апеляційний розгляд проведено відповідно до ч.6 ст.294 КУпАП у відсутності адвоката і особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до вимог статей 252,280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 в порушенні правил дорожнього руху.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП підтверджується даними, які містяться в: протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 168611 від 08 листопада 2024 року; свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за № П 51 QM 0955 083 24 чинне до 02 липня 2025 року; направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного та іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 08 листопада 2024 року; постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3433148 від 08 листопада 2024 року; довідці УПП в Тернопільській області ДПП від 08 листопада 2024 року; аудіовізуальному диску із відеозаписами з автомобільного відеореєстратора та з нагрудних камер працівників поліції.
Наведені в оскарженій постанові докази, на підставі яких суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 є послідовними та узгоджуються між собою.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП доведений належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Об`єктивних даних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин, викладених в оскарженій постанові по цій справі не вбачається.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, а також іншими документами.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги про те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом, оскільки він не є самостійним беззаперечним доказом суд апеляційної інстанції оцінює критично. Окрім того, вирішуючи справу суд першої інстанції взяв до уваги не тільки протокол про адміністративне правопорушення, а й інші докази, наявні у матеріалах справи.
Твердження апелянта про те, що працівниками поліції належним чином не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту керування й відповідно порушення ОСОБА_1 ПДР України, які могли б бути підставою для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 згідно з ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», а також те, що відеозаписи наявні у матеріалах справи не є належними та допустимими доказами, так як на ньому відсутній факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом є безпідставні, так як спростовуються сукупністю належних та допустимих доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 168611 від 08 листопада 2024 року, який узгоджується з відеозаписами із реєстратора службового автомобіля, а також відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції, з яких вбачається, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції не заперечує факту свого керування транспортним засобом.
Так, даними відеозапису із нагрудних камер працівників поліції (файл export-db1z7 з 01:35:25 год) зафіксовано розмову працівниками поліції із ОСОБА_1 з приводу того, що він керував транспортним засобом із непрацюючим габаритом та в період дії комендантської години, на що останній не висловлює жодних заперечень з приводу факту керування ним транспортним засобом та порушення комендантської години. Також, ОСОБА_1 повідомив працівників поліції що йому було відомо про непрацюючий габарит (файл export-db1z7 з 01:35:25 год та з 01:44:10 год). Крім того, із відеозапису нагрудної камери працівників поліції вбачається, що після зупинки транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , за кермом даного транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 .
Крім наведеного, твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і в матеріалах справи відсутні докази законності підстав для зупинки працівниками поліції транспортного засобу під його керуванням, спростовуються копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього рух, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3433148 від 08 листопада 2024 року, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП, згідно якої ОСОБА_1 08 листопада 2024 року о 01:35:00 год керуючи транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_1 , порушив п.31.4.3 ПДР (а.с.5).
Відомостей про скасування вказаної постанови в апеляційній скарзі не вказано і доказів такого апеляційному суду не надано, а тому слід вважати, що ця постанова не скасована і набрала законної сили.
Суд апеляційної інстанції не бере до уваги твердження апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, а також те, що працівники поліції не озвучили ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, оскільки відповідно до п.2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. З наявних у справі відеозаписів видно, що працівник поліції оголошував ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння, які стали причиною направлення на відповідний огляд (файл export-db1z7 з 01:39:00 год).
Окрім цього, ознаки алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка що не відповідає обстановці, виражене тремтіння пальців рук), які були визначені поліцейським підставою для направлення на огляд на стан сп`яніння зафіксовані в направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння в КНП «ТОМЦСНЗ» ТОР від 08 листопада 2024 року.
Твердження апелянта про те, що рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки вчинення правопорушення в цьому випадку доведено сукупністю інших доказів, в тому числі об`єктивними даними долученого до протоколу відеозапису.
Не відповідають дійсності твердження захисника про те, що поліцейські не роз`яснили ОСОБА_1 наслідки відмови від огляду на стан сп`яніння та його проходження, а також те, що працівники поліції не забезпечили ОСОБА_1 проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі охорони здоров`я, що підтверджується відеозаписами наявними у матеріалах справи, так як вбачається із матеріалів справи, зокрема даних відеозапису (файл export-db1z7 з 01:39:00 год), під час розмови з ОСОБА_1 працівник поліції зазначив, що у водія вбачаються ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка що не відповідає обстановці, та неодноразово пропонував йому пройти огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і у найближчому медичному закладі, на що ОСОБА_1 категорично відмовився. При цьому поліцейським було роз`яснено ОСОБА_1 його обов`язок як водія відповідно до п.2.5. ПДР пройти огляд на стан сп`яніння, а також порядок та і процедуру огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, так і наслідки відмови від такого огляду. 
Крім того, ОСОБА_1 при спілкуванні із працівниками поліції підтвердив факт вживання ним алкогольних напоїв вказавши, що він випив пива (файл export-db1z7 з 01:41:10 год).
Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не надали ОСОБА_1 ні дозволу для застосуванню спеціального технічного пристрою, ні сертифікату відповідності на пристрій, ні свідоцтва про повірку робочого засобу, не можуть бути підставою для скасування постанови суду, оскільки згідно Інструкції від 09 листопада 2015 року № 1452/735 сертифікат відповідності має бути надано особі на місці проходження огляду лише за її вимогою, а як вбачається із матеріалів відеофіксації із нагрудних камер працівників поліції, ОСОБА_1 не озвучував працівникам поліції такої вимоги.
Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом на стан сп`яніння, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Як вбачається із матеріалів справи, факт виявлення у водія ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, вимога поліцейського пройти відповідний огляд у встановленому порядку та відмова водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння фіксувалася поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, а тому доводи апеляційної скарги про скасування постанови суду через те, що огляд на стан сп`яніння не проводився в присутності двох свідків, не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції, висновки якої ґрунтуються на вимогах закону (ч.2 ст. 266 КУпАП в редакції Закону № 1231-IX від 16.02.2021р.).
Твердження захисника про те, що працівники поліції,не відсторонили ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не відповідають дійсності, так як із відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 про те, що він від керування транспортним засобом відсторонений (файл export-db1z7 з 01:43:15 год). Крім того, навіть у випадку незастосування працівниками поліції заходів забезпечення провадження в ході оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення не спростовує факту вчинення правопорушення.
Доводи апелянта про те, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його прав відповідно до ст.286 КУпАП спростовуються наявними у справі доказами. Зокрема даними відеозапису (файл export-db1z7 з 01:42:00 год) зафіксовано як працівником поліції, відповідно до вимог закону, було роз`яснено ОСОБА_1 його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП. Окрім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії серії ЕПР1 № 168611 від 08 листопада 2024 року ОСОБА_1 було роз`яснено його права, що підтверджується його підписом. Вищевказаний протокол підписаний ОСОБА_1 без зауважень.
Доводи сторони захисту про порушення права ОСОБА_1 на захист та безпеку життя внаслідок складання адміністративних матеріалів під час дії сигналу «повітряна тривога» не впливають на допустимість чи об`єктивність зібраних у цій справі доказів. Вказані обставини за своєю природою не є процесуальними порушеннями, які автоматично тягнуть за собою визнання доказів недопустимими. Крім того, стверджуючи в апеляційній скарзі, що дії працівників поліції були незаконними апелянт не наводить жодних відомостей про оскарження таких дій поліції в порядку, передбаченому КАС України, або до правоохоронних органів вищого рівня.
Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують правильності встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і його висновків про кваліфікацію дій ОСОБА_1 , а тому ці доводи не є підставою для скасування постанови і закриття провадження за відсутністю події та складу правопорушення, як про це просить апелянт.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність висновків суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Заявлене в ході апеляційного розгляду клопотання про закриття провадження у справі в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.6 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення. 
Встановлено, що правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 вчинено 08 листопада 2024 року.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено постановою судді Тернопільського міськрайонного суду 20 травня 2025 року, тобто в межах визначеного ч.6 ст.38 КУпАП строку.
За наведених обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за викладеними в апеляційній скарзі доводами не підлягає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Нюні О.І. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 травня 2025 року відносно ОСОБА_1 - без змін.
Копію постанови апеляційного суду надіслати ОСОБА_1 . 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя