ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року 
м. Київ

cправа № 911/298/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., 

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 14.01.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_1 

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025

у справі № 911/298/25

за заявою ОСОБА_1 

про неплатоспроможність,-

ВСТАНОВИВ: 

Встановлені судами обставини справи

1. Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2025 відкрито провадження у справі № 911/298/25 про неплатоспроможність ОСОБА_1 ; введено процедуру реструктуризації боргів Боржниці; керуючим реструктуризацією Боржниці призначено арбітражного керуючого Куліченка М.В.; призначено на 01.04.2025 проведення попереднього засідання у справі.
11.02.2025 Господарським судом Київської області в установленому порядку було здійснено публікацію оголошення № 75251 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

2. Ухвалою Господарського суду Київської області попереднього засідання від 29.04.2025 визнано грошові вимоги ОСОБА_2 до Боржниці у сумах: 6056,00 грн - до задоволення вимог кредиторів; 1730000,00 грн - 2 черга (з правом вирішального голосу); визнано грошові вимоги АТ "МетаБанк" до Боржниці у сумах: 4844,80 грн - до задоволення вимог кредиторів; 266292,01 грн - 2 черга; 382989,97 грн - 3 черга (без права вирішального голосу); зобов`язано керуючого реструктуризацією Боржника арбітражного керуючого Куліченка М.В. організувати проведення загальних зборів кредиторів Боржника; письмово повідомити учасників у справі про банкрутство про місце, дату і час проведення зборів кредиторів Боржника, належні докази про що надати суду; зобов`язано керуючого реструктуризацією Боржника арбітражного керуючого Куліченка М.В. надати суду протокольне рішення зборів кредиторів Боржника, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 123 КУзПБ; призначено підсумкове засідання.

3. Постановою Господарського суду Київської області від 27.05.2025 у справі № 911/298/25 серед іншого, припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 та припинено повноваження арбітражного керуючого Куліченка М.В. як керуючого реструктуризацією боргів фізичної особи ОСОБА_1 ; визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_1 ; введено процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 ; призначено керуючим реалізацією майна фізичної особи ОСОБА_1 арбітражного керуючого Куліченка Максима Валерійовича.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції 
4. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 постанову Господарського суду Київської області від 27.05.2025 у справі № 911/298/25 скасовано, справу № 911/298/25 направлено до Господарського суду Київської області для продовження розгляду для вирішення питання щодо переходу до наступної стадії.
4.1. Апеляційний господарський суд виходив з того, що господарський суд першої інстанції у цьому випадку припинив процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 , визнав боржницю банкрутом та ввів процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 , за відсутності в судовому засіданні одного із двох кредиторів боржниці, оскільки Банк фактично був позбавлений можливості висловити свою думку з цього приводу, внаслідок неналежного повідомлення його про час і місце проведення підсумкового засідання, що є порушенням принципу доступу до правосуддя і рівності сторін.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
5. До Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 911/298/25, а постанову Господарського суду Київської області від 27.05.2025 залишити в силі.
5.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ч.11 ст.126 та ч.1 ст.130 КУзПБ, що суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 26.05.2022 у справі № 903/806/20, від 22.09.2021 у справі № 910/6639/20, а також у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 904/6042/20, від 21.09.2023 у справі №908/3839/21, від 20.09.2022 у справі №920/27/21, від 14.09.2022 у справі №916/256/21;
-Вказує, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права - ст.ст. 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 ГПК України, оскільки не було встановлено всі обставини справи, що мають значення для вирішення спору, було не правильно надано юридичної оцінки цим обставинам, зокрема фінансовому стану боржниці, ознакам її неплатоспроможності, добросовісності боржниці, відсутності достатніх майнових активів для задоволення вимог кредиторів, та відсутності можливості погашення визнаних судом вимог кредиторів інакше ніж через введення процедури погашення боргів боржниці;
-Зазначає, що у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанції не надано правової оцінки доводам і аргументам представника кредитора ОСОБА_2 та керуючого реалізацією майна боржниці, а також не наведено мотивів їх відхилення. Суд апеляційної інстанції не спростував доводів і висновків суду першої інстанції щодо застосування ч. 1 ст. 130 Кодексу України з процедур банкрутства, та підстав визнання боржниці банкрутом і введення процедури погашення боргів боржниці, що є порушенням ст. ст. 7, 282 Господарського процесуального кодексу України та принципів рівності й змагальності сторін, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення (постанови) суду.
-Також у касаційній скарзі зазначено, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі апеляційної скарги АТ "МетаБанк", чим порушив норму процесуального права, передбачену статтею 269 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, у межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги АТ "МетаБанк" фактично спростовував вимоги кредитора у справі № 911/298/25 ОСОБА_3 , та відмову суду першої інстанції у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому АТ "МетаБанк" не навів жодних обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість погашення визнаних судом вимог кредиторів інакше, ніж шляхом запровадження процедури погашення боргів боржниці, або про наявність підстав для продовження процедури реструктуризації боргів, та невідповідність висновків суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального та процесуального права в цій частині.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

6. Арбітражний керуючий Куліченко Максим Валерійович, керуючий реструктуризацією у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 подав відзив, у якому погоджується із доводами касаційної скарги та просить її задовольнити.

7. Акціонерне товариство «МетаБанк» подано додаткові пояснення у справі у яких зазначає, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а правильна по суті та обґрунтована постанова Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 по справі 911/298/25 не може бути скасована з формальних підстав.

Провадження у Верховному Суді

8. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №911/298/25 визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.11.2025.
9. Ухвалою Верховного Суду від 17.11.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 911/298/25 та призначено до розгляду касаційну скаргу ОСОБА_1 у справі №911/298/25 на 14 січня 2026 року о 12:10 год. у відкритому судовому засіданні у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, в залі судових засідань №330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
10. Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке. 

11. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

12. Предметом касаційного оскарження є постанова суду другої інстанції, якою скасовано судове рішення місцевого господарського суду про визнання банкрутом фізичної особи ОСОБА_1 та введення щодо останньої процедуру погашення боргів фізичної.
13. У силу частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
14. Статтею 113 КУзПБ передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених Книгою четвертою "Відновлення платоспроможності фізичної особи" КУзПБ.
15. Верховний Суд наголошує, що на відміну від позовного провадження, призначенням якого є визначення та задоволення індивідуальних вимог кредиторів, провадження у справі про банкрутство має за мету задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника. При цьому обов`язковим завданням провадження у справі про банкрутство є справедливе задоволення усієї сукупності кредиторів. Тому провадження у справах про банкрутство об`єктивно формується на засадах конкурсу кредиторів.
16. Тобто, призначення провадження у справі про банкрутство полягає у збалансуванні реалізації прав та законних інтересів учасників справи. Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.
17. Як встановлено судом апеляційної інстанції, 29.04.2025 ухвалою попереднього засідання, зокрема, визнано грошові вимоги ОСОБА_2 та АТ "МетаБанк" до Боржниці, зобов`язано керуючого реструктуризацією Боржника арбітражного керуючого Куліченка М.В. організувати проведення загальних зборів кредиторів Боржника; письмово повідомити учасників у справі про банкрутство про місце, дату і час проведення зборів кредиторів Боржника, належні докази про що надати суду; зобов`язано керуючого реструктуризацією Боржника арбітражного керуючого Куліченка М.В. надати суду протокольне рішення зборів кредиторів Боржника, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 123 КУзПБ; підсумкове засідання суду призначено на 27.05.2025.

18. Проте, як встановив суд апеляційної інстанції, ухвала Господарського суду Київської області у цій справі від 29.04.2025 була підписана 26.05.2025, при тому, що зареєстрована судом того ж дня коли була підписана, а забезпечено надання для загального доступу 27.05.2025 - відповідно до державного реєстру судових рішень (27.05.2025 в день судового засідання призначеного Ухвалою від 29.04.2025).

19. При цьому, суд другої інстанції встановив, що доступ в електронному суді до цієї ухвали від 29.04.2025, було надано 26.05.2025 о 15 год. 52 хв., в результаті чого, АТ "МетаБанк" був позбавлений можливості прийняти участь у судовому засіданні 27.05.2025 о 10:30 год., особисто у приміщенні суду з огляду на віддаленість м. Запоріжжя від м. Києва, представник Банку, не зміг би доїхати до приміщення суду для участі в судовому засіданні.

20. 27.05.2025 до суду в підсистемі "Електронний суд" надійшло клопотання кредитора АТ "МетаБанк" від 26.05.2025 б/№ (вх. № 7190/25) про відкладення розгляду справи, в якому зазначило про об`єктивні причини, які не суперечили дотриманню розгляду справи в розумні строки, пов`язані з тим що ухвала від 29.04.2025 надійшла в електронний кабінет системи електронний суд банку 26.05.2025, перед судовим засіданням 27.05.2025 та віддаленістю м. Запоріжжя від м. Києва.

21. Однак, місцевий господарський суд розглянувши клопотання АТ "МетаБанк" про відкладення розгляду справи судом встановив, що заявник просить суд відкласти підсумкове засідання на іншу дату після розгляду позовної заяви АТ "МетаБанк" про визнання недійсними правочинів Боржниці. При цьому, в обґрунтування клопотання заявник зазначає, що 26.05.2025 АТ "МетаБанк" подано до Господарського суду Київської області позовну заяву про визнання недійсними Договору новації боргу № 1 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та Договору про відступлення права вимоги (цесії) №1 укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який відповідно до ГПК України та КУзПБ має розглядатися в межах справи № 911/298/25 та у свою чергу може спричинити виключення з реєстру кредиторів вимоги кредитора ОСОБА_2 .

22. Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що наведені заявником в клопотанні обставини, а саме подання позову про визнання правочину недійсним, не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ч. 2 ст. 202, ст. 216 ГПК України, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання АТ "МетаБанк" про відкладення підсумкового засідання, у зв`язку з необґрунтованістю, про що в судовому засіданні 27.05.2025 постановив протокольну ухвалу.

23. Проте судом першої інстанції жодним чином не зазначено про підставу відкладення яку зазначив АТ «МетаБанк», як несвоєчасне повідомлення про судове засідання.

24. У оскаржуваній постанові, суд другої інстанції встановив, що відбулося порушення процесуальних строків направлення учасникам справи ухвали від 29.04.2025 судом, а також те, що АТ "МетаБанк" не допускав зловживання процесуальними правами, за наявності реальних обставин неможливості участі у судовому засіданні просивши суд відкласти розгляд справи на іншу дату та дійшов до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без участі банку, позбавивши тим самим кредитора права взяти участь у судовому розгляді, зокрема у підсумковому засіданні, і висловити доводи з приводу визнання боржника банкрутом, забезпечивши прозорий, об`єктивний, неупереджений судовий розгляд.

25. Крім того, суд другої інстанції дійшов до висновку про те, що господарський суд першої інстанції у цьому випадку припинив процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 , визнав боржницю банкрутом та ввів процедуру погашення боргів фізичної особи ОСОБА_1 , при цьому здійснив це за відсутності в судовому засіданні одного із двох кредиторів боржниці, оскільки Банк фактично був позбавлений можливості висловити свою думку з цього приводу внаслідок неналежного повідомлення його про час і місце проведення підсумкового засідання, що є порушенням принципу доступу до правосуддя і рівності сторін.
26. Разом з тим, як встановив суд апеляційної інстанції, місцевим господарським судом введено процедуру погашення боргів фізичної особи з тих підстав, що її актив перевищує пасив, а також з посланням на відмову у схвалені плану реструктуризації боргів рішенням зборів кредиторів (в цьому випадку лише одного кредитора ОСОБА_2 , вимоги якого оскаржуються в апеляційному порядку, тоді як кредитор- АТ "МетаБанк" був відсутній на цих зборах), в той же час судом першої інстанції встановив наявність деяких активів у боржниці, і яка в свою чергу підтримала та схвалила запропонований план реструктуризації боргів.

27. З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не було виконано покладений на нього обов`язок дослідження всіх належних доказів на підтвердження повноти проведення необхідних заходів в процедурі реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_1 , а отже суд передчасно визнав боржницю банкрутом.
28. Погоджуючись із такими висновками апеляційного господарського суду, суд касаційної інстанції виходить з такого.
29. Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на "усне слухання". При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 24, 27, ЄСПЛ, від 13.12.2011).
30. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК).
31. Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
32. Відповідно до частин другої - четвертої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
33. Суд відзначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції гарантується "процесуальна" справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення ЄСПЛ "Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece" від 06.07.2010 № 54111/07). 
34. Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип "рівної зброї" ("equality of arms") згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
35. Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands" від 27.10.1993 та "Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996).
36. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Дюлоранс проти Франції", "Донадзе проти Грузії").
37. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").
38. Відтак, з метою забезпечення рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення, кожній стороні спору у цій справі має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
39. Верховний Суд погоджується із висновками суду другої інстанції про те, що розглядаючи цю справу у підсумковому засідання, суд першої інстанції повинен був врахувати, що представник АТ "МетаБанк" з об`єктивних і поважних причин (суд першої інстанції порушив порядок виклику сторін у судове засідання) не зміг з`явитися до суду, заявивши відповідне клопотання про відкладення судового розгляду, зокрема і з цих причин. 
40. Тому, суд першої інстанції мав вирішити питання про відкладення розгляду справи, застосовувавши відповідні процесуальні норми крізь призму загальних засад господарського судочинства, дотримання гарантій прав осіб на участь у розгляді їх справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав.
41. Також, слід відзначити, що постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом, зокрема і фізичної особи є, за своєю правовою природою, судовим рішенням, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом, належних і допустимих доказів у конкретній справі (подібні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 910/866/20, від 26.10.2022 у справі № 922/3529/20, від 18.05.2023 у справі № 923/954/20).
42. Отже, серед іншого, суд апеляційної інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що судом першої інстанції не було виконано покладений на нього обов`язок дослідження всіх належних доказів на підтвердження повноти проведення необхідних заходів в процедурі реструктуризації боргів боржника фізичної особи, а відтак передчасно запроваджено ліквідаційну процедуру у цій справі.
Щодо доводів касаційної скарги 
43. Як вже зазначалось, касаційну скаргу скаржник, серед іншого, аргументував пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України. 
44. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
45. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
46. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.
47. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
48. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
49. Проаналізувавши обставини правовідносин у даній справі та у справах, на постанови в яких посилається скаржник, шляхом співставлення їх суб`єктів, об`єктів та юридичного змісту, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у справах не є подібними, тому підстави для врахування позицій Верховного Суду, викладених у постановах відсутні. 
50. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
51. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
52. Відповідно до пункту 1) частини 1 статті 308 ГПК України, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
53. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
54. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).
55. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
56. Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.
57. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
58. Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги та необхідність залишення оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду без змін.
Судові витрати
59. У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскарженої постанови апеляційного суду, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на заявника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 911/298/25 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.І. Картере

К.М. Огороднік