ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
07 січня 2026 року 	Справа № 280/9241/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; код ЄДРПОУ 20490012)
про визнання протиправними та скасування рішень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
20.10.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати незаконними та протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.05.2025 № 691 про стягнення з позивача 28 601,50 грн за період з 01.05.2022 по 31.07.2024 та рішення від 23.05.2025 № 692 за період з 01.08.2025 по 31.05.2025 щодо стягнення 11 805,00 грн, рішення від 17.07.2025 № 118/2/1 про відмову у встановленні надбавки на непрацездатного члена родини, згідно ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо нарахування і виплати до пенсії по інвалідності надбавки на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та скасувати їх;
визнати незаконними та протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення нарахування і виплату позивачу з червня 2025 року надбавки до пенсії згідно ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплачувати пенсію по інвалідності ОСОБА_1 , з урахування надбавки на непрацездатного члена родини, а саме на неповнолітню доньку згідно ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щодо нарахування і виплати до пенсії по інвалідності надбавки на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з червня, та здійснити компенсацію втрати частини доходів, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати і виплатити позивачу частину пенсії, яку незаконно утримали з пенсії на підставі рішення Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.05.2025 № 691 та нарахувати і виплатити компенсацію за втрату частини доходу, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».
Позовна заява обґрунтована тим, що на підставі рішень від 23.05.2025 № 691, від 23.05.2025 № 692 відповідач утримує з ОСОБА_1 надміру виплачені суми пенсії у зв`язку із працевлаштуванням. Однак, позивач зазначає, що працевлаштований він не був, а проходив військову службу за призовом під час мобілізації. Тобто, з боку позивача порушення закону відсутні. Крім того, вказує про незгоду із рішенням від 17.07.2025 № 118/2/1 та наголошує, що має право на отримання надбавки до пенсії по інвалідності як непрацююча особа з інвалідністю, яка має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї. Вважає спірні рішення протиправними та просить задовольнити позов.
Ухвалою суду від 27.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі № 280/9241/25; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 17.11.2025 № 57832), в якому посилається на те, що позивач отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ). Починаючи із 2017 року, стаття 43 Закону № 2262-ХІІ не містила норм про обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Внесені Законом № 1774-VIII до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії) є нереалізованими та самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 № 103 мінімальний розмір пенсії за віком визначається відповідно до прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, лише за наявності в особи повного страхового стажу, передбаченого статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки пенсія позивачу призначена по інвалідності, а не за віком, відсутні підстави для застосування положень про мінімальний розмір пенсії за віком, підстав для визначення надбавки виходячи з 50 % прожиткового мінімуму немає. Крім того, виплата надбавки на непрацездатного члена сім`ї здійснюється лише за умови надання документів, які підтверджують право на таку виплату (свідоцтво про народження дитини, довідка про склад сім`ї, довідка про навчання – для дитини старше 18 років, тощо). За даними пенсійної справи, позивач не надав належних документів, що підтверджують право на встановлення зазначеної надбавки, у зв`язку з чим виплата не здійснюється. Згідно з випискою з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки від 19.05.2021 серії 12 ААВ № 076811 інвалідність ІІІ групи (поранення, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини) ОСОБА_1 встановлено до 01.06.2022, дату чергового перегляду встановлено 19.05.2022. Інвалідність ОСОБА_1 встановлено до 08.08.2025. Відповідно, виплату пенсії по інвалідності продовжено по 08.08.2025 включно. На запит позивача від 06.08.2025 щодо пенсійного забезпечення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області надано відповідь від 08.09.2025, у якій повідомлено, що для подальшого продовження виплати пенсії ОСОБА_1 необхідно пройти оцінювання повсякденного функціонування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1338. Оскільки у матеріалах пенсійної справи відсутні документи про продовження строку інвалідності, виплату пенсії по інвалідності припинено з 09.08.2025. Вказує, що виплата компенсації втрати частини доходів передбачена чинним законодавством та здійснюється під час виплати пенсії. В даному випадку, пенсія позивачу не виплачується, а тому на даний час відсутні підстави вважати, що права позивача на отримання відповідної компенсації будуть порушені під час проведення виплати пенсії. Просить відмовити у задоволенні позову. Також, у відзиві посилається на те, що позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду.
Слід зазначити, що в даному випадку такий строк складає шість місяців та обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Позивач оскаржує рішення відповідача від 23.05.2025 № 691, від 23.05.2025 № 692, від 17.07.2025 № 118/2/1, а до суду він звернувся 20.10.2025, тобто із дотриманням шестимісячного строку.
24.11.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 58898), в якій він заперечує проти доводів відповідача.
Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
ОСОБА_1 з 2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії по інвалідності, призначеної відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ. До зазначеної пенсії також було встановлено надбавку як непрацюючій особі з інвалідністю, яка має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї.
Згідно посвідчення від 20.05.2021 серії НОМЕР_2 , позивач є особою з інвалідністю 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення дійсне до 01.06.2022. Надалі, як зазначає відповідач, виплату пенсії по інвалідності продовжено по 08.08.2025 включно.
25.02.2022 позивач призваний на військову службу під час мобілізації, що підтверджується записами у військовому квитку від 10.03.2025 серії НОМЕР_3 .
Як вбачається з витягу із наказу начальника підрозділу персоналу в/ч НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 02.07.2024 № 126, позивача, звільненого наказом від 02.07.2024 № 37РС з військової служби у відставку, з 02.07.2024 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Відповідно до рішення відповідача від 23.05.2025 № 691 про утримання надміру виплачених сум пенсій утворилися суми переплати пенсії в розмірі 28 601,50 грн за період з 01.05.2022 по 31.07.2024 у зв`язку з працевлаштуванням, що підлягають стягненню з позивача.
Відповідно до рішення відповідача від 23.05.2025 № 692 про утримання надміру виплачених сум пенсій утворилися суми переплати пенсії в розмірі 11 805,00 грн за період з 01.08.2024 по 31.05.2025 у зв`язку з працевлаштуванням, що підлягають стягненню з позивача.
Також, рішенням відповідача від 17.07.2025 № 118/2/1 позивачу відмовлено у встановленні надбавки до пенсії по інвалідності як непрацюючій особі з інвалідністю, яка має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї. У рішенні зазначено, що документ про перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї не подано, відповідно до заяви і довідки ВПО позивач фактично мешкає у м. Івано-Франківську.
Незгода з даними рішеннями зумовила звернення ОСОБА_1 до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі – Закон № 2262-XII).
Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Згідно статті 18 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
За правилами статті 19 Закону № 2262-XII, групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.
Відповідно до статті 20 Закону № 2262-XII залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:
а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.
Стаття 21 Закону № 2262-XII визначає розміри пенсій по інвалідності, а саме: пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:
а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);
б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
У відповідності до пункту "а" частини першої статті 24 Закону № 2262-XII до пенсії по інвалідності, що призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується:
а) надбавка непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сім`ї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку до пенсії по інвалідності на непрацездатного члена сім`ї за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сім`ї надбавку. За наявності в сім`ї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сім`ї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.
Згідно статті 26 Закону № 2262-XII, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться лише за їх заявою.
В разі визнання пенсіонера, який не досяг пенсійного віку, працездатним пенсія виплачується йому до кінця місяця, в якому його визнано працездатним, але не довше ніж до дня, по який встановлено інвалідність.
За правилами статті 28 Закону № 2262-XII, в разі порушення особою з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом строку повторного огляду у медико-соціальних експертних комісіях виплата їй пенсії зупиняється, а при визнанні її знову особою з інвалідністю - поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць до дня повторного огляду.
В разі порушення особою з інвалідністю строку повторного огляду з поважної причини виплата їй пенсії поновлюється з дня зупинення, але не більш як за 3 роки до дня повторного огляду, якщо медико-соціальна експертна комісія визнає її за цей період особою з інвалідністю. Якщо за цих умов при повторному огляді встановлено іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений час виплачується за попередньою групою інвалідності.
Відповідно до пункту "а" частини четвертої статті 30 Закону № 2262-XII непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV; тут та надалі – у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).
Стаття 11 Закону № 1058-IV визначає осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.
Так, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), поліцейські, особи рядового і начальницького складу, у тому числі ті, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу», особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань (пункт 11 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV).
Відповідно до визначення терміну «працюючий пенсіонер», в розумінні Закону № 1058-IV, це особа, якій призначено пенсію та яка є застрахованою відповідно до пунктів 1-7, 11-13 частини першої статті 11 цього Закону.
Відтак, Закон № 1058-IV відносить до працюючих пенсіонерів осіб пенсіонерів, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу».
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» у статті 1 визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: 
- допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
- призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
- військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
- військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Отже, позивач з 25.02.2022 набув статусу військовослужбовця.
Соціальний захист військовослужбовців, відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За змістом статті 9 цього ж Закону Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (частина 1 статті 1 цього Закону). 
Платниками єдиного внеску є, у тому числі, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу", осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань (стаття 4 цього Закону). 
З огляду на зазначене правове регулювання, суд приходить до висновку, що позивач у період з 25.02.2022 по 02.07.2024 був особою, яка підпадає під визначення працюючого пенсіонера.
Статтею 60 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.
В разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.
Суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера (подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі його сім`ї тощо), можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень органу, який призначає пенсію, чи суду.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 (далі - Порядок №6-4).
Згідно пункту 3 Порядку № 6-4, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).
Таким чином, обов`язковою умовою стягнення з пенсіонера надміру виплаченої пенсії є допущення зловживань з його боку.
Верховний Суд вже аналізував норми права, якими врегульовано питання повернення надміру виплачених сум пенсії. Зокрема, у постанові від 25.10.2021 у справі № 554/4736/17 Верховний Суд зазначив, що відповідальність може бути покладена на громадянина виключно внаслідок зловживання з боку пенсіонера, яке може полягати, зокрема, в поданні ним документів з явно неправильними відомостями. Тобто, умовою є свідомі, активні та навмисні дії з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії необхідним є встановлення наявності свідомих, активних та навмисних дій з боку пенсіонера, які призвели до надмірної виплати йому пенсії.
У розрізі ознак зловживання пенсіонера (свідомі, активні та навмисні дії) суд зазначає, що встановлення недобросовісної поведінки пенсіонера безпосередньо залежить від практичної можливості повідомити пенсійний орган про працевлаштування.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.12.2024 у справі № 340/1173/23.
В цьому контексті суд враховує, що позивач у період з 25.02.2022 по 02.07.2024 проходив військову службу в умовах воєнного стану.
Також, довідками в/ч НОМЕР_5 від 29.07.2023 № 1801 та в/ч НОМЕР_4 від 02.07.2024 № 172/48 підтверджується, що позивач у періоди з 20.04.2022 по 09.09.2022, з 14.09.2022 по 30.12.2022, з 03.01.2023 по 04.04.2023, з 19.05.2023 по 18.07.2023, з 19.07.2023 по 30.01.2024, з 04.02.2024 по 06.06.2024 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи на території Донецької області.
Наведені обставини безумовно вплинули на можливість подати до органу Пенсійного фонду відомості про те, що позивач набув статусу військовослужбовця. 
Слід також зазначити, що станом на момент призначення позивачу пенсії (2017 рік) пункт 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, визначав, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію, крім іншого, видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі. За змістом цієї пам`ятки пенсіонери зобов`язані повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати: про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи - підприємця. Тобто, на пенсійний орган покладався обов`язок ознайомити пенсіонера із обов`язком повідомляти про працевлаштування.
Однак, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого законом покладено обов`язок доведення правомірності своїх рішень, не надав суду доказів того, чи був ознайомлений позивач з відповідним обов`язком, як того вимагав п. 4.2 Порядку. 
Крім того, як зазначено у позовній заяві, позивач вважав, що призов на військову службу під час мобілізації не є працевлаштуванням в розумінні закону.
Наведені обставини у сукупності свідчать про протиправність рішень відповідача від 23.05.2025 № 691, від 23.05.2025 № 692 та наявність підстав для їх скасування, при цьому зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суми пенсії, утримані як надміру виплачені суми пенсії на підставі зазначених рішень забезпечить ефективне відновлення прав позивача у цій частині.
Що стосується рішення відповідача від 17.07.2025 № 118/2/1 слід зазначити наступне.
Матеріалами справи (свідоцтвом про народження) підтверджується, що позивач є батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як позивач, так і ОСОБА_2 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи (тимчасовими посвідченнями).
Разом із відповіддю на відзив позивач надав витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до територіальних органів Пенсійного фонду України № 209/25/2998/ВП, згідно якого позивачу встановлено 3 групу інвалідності з 15.10.2025.
Згідно положень пункту 3 постанови КМУ від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» у разі коли особі інвалідність (із зазначенням строку повторного огляду) була встановлена до набрання чинності цією постановою відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 “Питання медико-соціальної експертизи” (Офіційний вісник України, 2009 р., № 95, ст. 3265), і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 8 березня 2022 р. № 225 “Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період воєнного стану на території України” (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1310) не проходила такий повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях:
чоловіки віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду, зобов`язані у період з 1 квітня 2025 р. до 1 листопада 2025 р. пройти оцінювання повсякденного функціонування відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Тобто, позивач своєчасно пройшов повторний огляд до 01.11.2025.
Стосовно покликань у рішенні від 17.07.2025 № 118/2/1 на те, що документ про перебування на утриманні непрацездатного члена сім`ї не подано, суд зазначає, що відповідач не конкретизує, який саме це має бути документ, що, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість та невмотивованість даного рішення. На думку суду, зібраними у справі доказами (свідоцтвом про народження, тимчасовими посвідченнями) підтверджується, що позивач має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї, а саме дитину, яка не досягла 18 років.
Отже, починаючи з 01.06.2025 позивач має право на отримання зазначеної надбавки до пенсії по інвалідності.
Звідси, рішення відповідача від 17.07.2025 № 118/2/1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію по інвалідності, починаючи з 01.06.2025, з урахуванням надбавки непрацюючій особі з інвалідністю, яка має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї, в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, з урахуванням вже виплачених сум, забезпечить ефективне відновлення прав позивача в цій частині.
Що стосується позовних вимог в частині визнання незаконними та протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо припинення нарахування і виплати позивачу з червня 2025 року надбавки до пенсії згідно ст. 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на утримання неповнолітньої доньки, в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність суд зазначає, що визнання цих дій протиправними не призведе до відновлення прав позивача. Належним способом захисту порушених прав в даному випадку є саме визнання протиправним та скасування спірного рішення та зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Щодо позовних вимог в частині виплати компенсації за втрату частини доходу, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі – Закон № 2050-ІІІ; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі – Порядок № 159; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).
Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). 
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. 
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).
Пункти 1, 2 Порядку № 159 відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, а також конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
При цьому, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ). Аналогічні приписи містить і пункт 5 Порядку № 159.
Аналіз викладених правових норм дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати», є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Дані висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.09.2022 у справі № 520/1001/19.
Аналогічний висновок щодо застосування тих самих норм права у подібних правовідносинах викладено й у постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19 та застосована у постанові від 20.10.2022 у справі № 140/862/19, де зауважено, що законодавець пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.
Разом із тим, позивачу не виплачено перераховану на підставі даного рішення суду пенсію та не повернуто суми пенсії, утримані як надміру виплачені суми пенсії, отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають як заявлені передчасно.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому розподіл судових витрат не здійснюється.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 – задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.05.2025 № 691 про утримання надміру виплачених сум пенсій, від 23.05.2025 № 692 про утримання надміру виплачених сум пенсій, від 17.07.2025 № 118/2/1 щодо проведення (відмови у проведенні) призначення або перерахунку пенсії.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; код ЄДРПОУ 20490012) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) суми пенсії, утримані як надміру виплачені суми пенсії на підставі рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.05.2025 № 691 про утримання надміру виплачених сум пенсій та від 23.05.2025 № 692 про утримання надміру виплачених сум пенсій.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; код ЄДРПОУ 20490012) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію по інвалідності, починаючи з 01.06.2025, з урахуванням надбавки непрацюючій особі з інвалідністю, яка має на своєму утриманні непрацездатного члена сім`ї, в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, з урахуванням вже виплачених сум.
5. У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення складено та підписано 07.01.2026. 

Суддя Ю.П. Бойченко