ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/5450/25
29 грудня 2025 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 04.07.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - Відповідач 2) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 14 липня 2025 року за № 1900-0204-8/33063 Позивач отримав лист Відповідача 2, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.07.2025 № 192050005266 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Позивач вважає оскаржуване рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 23.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 07.10.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.
До загального страхового стажу позивача згідно з наданими до заяви документами не можуть бути зараховані:
- період роботи з 20.03.1991 по 18.08.1993, оскільки запис про звільнення завірений печаткою підприємства, яке не відповідає назві підприємства при працевлаштуванні, а інформація про перейменування підприємства відсутня;
- період роботи з 18.03.1994 по 13.02.2002, оскільки запис про звільнення завірено нечітким відбитком печатки, за яким неможливо визначити назву організації. За період з 01.07.2000 по 13.03.2002 відповідно даним реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період. Період також не зараховано згідно довідки №3 від 22.05.2002, оскільки документ завірено печаткою, в якій відсутній код ЄДРПОУ;
- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 18.03.2003 по 13.09.2003, оскільки зарахування до страхового стажу отримання одноразової виплати по безробіттю ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” не передбачено.
Враховуючи викладене, у пенсійного органу відсутні правові підстави для призначення позивачу пенсії. Просив в задоволенні позову відмовити.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов через систему "Електронний суд" із відповідними письмовими доказами 07.10.2025. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові.
Ухвалою суду від 27.11.2025 продовжено строк розгляду справи на 1 місяць.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 55 років, 04.07.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
14 липня 2025 року за № 1900-0204-8/33063 Позивач отримав лист Відповідача 2, до якого долучено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.07.2025 № 192050005266 про відмову у призначенні пенсії за віком.
У рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.07.2025 № 192050005266 (далі - Відповідач 1) зазначено, що пенсійний вік Позивача становить 55 років 03 місяці 09 днів; страховий стаж Позивача - 18 років 10 місяців 02 дні. Вказано, що за доданими документами до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1987 не зараховано:
- період роботи з 20.03.1991 по 18.08.1993, оскільки запис про звільнення завірено печаткою підприємства, яке не відповідає назві при працевлаштуванні. Інформація про перейменування відсутня;
- період роботи з 18.03.1994 по 13.02.2002, оскільки запис про звільнення завірено нечітким відбитком печатки, за яким неможливо визначити назву організації. Додатково звернуто увагу, що за період з 01.07.2000 по 13.02.2002 відповідно даним реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не прослідковується робота за вказаний період. Період також не зараховано згідно довідки № 3 від 22.02.2002, оскільки документ завірено печаткою в якій відсутній код ЄДРПОУ. Згідно п. 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року № 118, ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх звітних та облікових документах суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах;
- період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 18.03.2003 по 13.09.2003, оскільки зарахування до страхового стажу отримання одноразової виплати по безробіттю ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не передбачено.
Враховуючи зазначене, Відповідач 1 відмовив Позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 25 років.
З такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу для призначення пенсії періодів роботи з 20.03.1991 по 18.08.1993 та з 18.03.1994 по 13.02.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1987, та, як наслідок, - відмови у призначенні пенсії по віку, Позивач не згідний, вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частин 1. 4 статті 24 Закону №1058-1V страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 4 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) право на призначення дострокової пенсії за віком мають особи, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Відповідно до ст.24 цього Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До набрання чинності Законом №1058-IV діяв Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).
Статтею 56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру її тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (частини 1, 2).
Згідно з пунктом а) частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Водночас, статтю 13 Закону №1788-ХІІ рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Відповідно до положень етапі 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Статтею 62 Закону №1788-ХII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За змістом пунктів 1 - 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Згідно із пунктом 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» установлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Як видно з трудової книжки серії серії НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1987, в якій зазначено, що 20.03.1991 Позивач прийнятий на посаду взуттєвика 5 розряду в Побуткомбінат м. Бережани Тернопільської області (запис № 7 трудової книжки); 18.08.1993 Позивач звільнений з роботи в зв`язку з переводом в ДКП «Чобіток», п. 5 ст. 36 КЗпПУ (запис № 8 трудової книжки) (запис засвідчений печаткою МДП «Прикарпаття»); 18.03.1994 Позивач прийнятий на роботу взуттєвиком в колективне підприємство «Чобіток» по переводу з ДКП «Чобіток» (запис № 11 трудової книжки); 13.02.2002 Позивач звільнений з роботи за згодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України (запис № 12 трудової книжки) (запис про звільнення засвідчений відтиском печатки підприємства).
Разом з тим, в трудовій книжці позивача наявні усі необхідні записи про його роботу і військову службу у спірні періоди. При цьому, записи виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом російською мовою, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і засвідчені підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця, а тому є такими, що внесені у відповідності до норм чинного українського законодавства, та на території якого відбувалася трудова діяльність.
Суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів па підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
За висновком Верховного Суду у постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14989/15- а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.
Суд звертає увагу, що не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області до страхового стажу позивача періодів роботи з 20.03.1991 по 18.08.1993 та з 18.03.1994 по 13.02.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1987 (10 років 03 місяці 27 днів), є протиправним, оскільки Позивач не несе відповідальність за правильність ведення роботодавцем його трудової книжки, а саме: зазначення роботодавцем відомостей про реорганізацію підприємства та проставлення відтиску печатки на записі про звільнення.
Окрім цього, Позивач зазначає, що страховий стаж до 01.01.2004 зараховується на підставі записів трудової книжки, яка є основним документом для призначення пенсії.
Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно відмовив Позивачу у призначенні пенсії по віку відповідно до пункту 4 ч. 1 cm. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», незважаючи на те, що страховий стаж Позивача на момент звернення за призначенням пенсії 04.07.2025 складав 29 років 01 місяць 29 днів (18 років 10 місяців 02 дні (зараховано Відповідачем 1)+10 років 03 місяці 27 днів).
Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити, здійснити нарахування та виплачувати з 04.07.2025 ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Оигерка V. Пкгаіпе), заява №61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Кікіїа V. Роїапсі), заява №30210/96, п.158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України", заява № 20390/07).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам.
У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Разом з тим, в процесі розгляду справи судом не здійснювалась перевірка виконання позивачем всіх умов, необхідних для прийняття рішення органами пенсійного фонду про призначення йому дострокової пенсії за віком.
Відтак, в контексті розгляду цієї справи суд вважає, що належним та ефективним способом буде зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі, зарахувавши до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 20.03.1991 по 18.08.1993 та з 18.03.1994 по 13.02.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1987.
Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 11.07.2025 № 192050005266, визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоди:
з 20.03.1991 по 18.08.1993 та з 18.03.1994 по 13.02.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1987, з урахуванням наданої судом у рішенні правової оцінки.
Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.07.2025 № 192050005266 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати з 04.07.2025 ОСОБА_1 до страхового стажу відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 20.03.1991 по 18.08.1993 та з 18.03.1994 по 13.02.2002 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 27.07.1987.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 04.07.2025, відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням зарахованого страхового стажу та висновків суду у даній справі.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 29 грудня 2025 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження/місце проживання: просп. Соборний, 158Б,м. Запоріжжя,Запорізький р-н, Запорізька обл.,69005 код ЄДРПОУ/РНОКПП 20490012). 
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільський р-н, Тернопільська обл.,46001 код ЄДРПОУ 14035769). 

Головуючий суддя Подлісна І.М.