Справа № 161/25821/25 
Провадження № 3/161/261/26 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в особі судді Плахтій І.Б., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:
До Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №595860 від 09 грудня 2025 року вбачається, що 09 грудня 2025 року близько 21:20 год. ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, вчинила домашнє насильство економічного характеру стосовно чоловіка ОСОБА_2 . Такі дії  ОСОБА_1  кваліфіковано за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
У судовому засіданні ОСОБА_1 суду пояснила, що у неї з ОСОБА_2 наявні в суді цивільні спори. На даний час вони проживають разом. 09 грудня 2025 року вона хотіла забрати в нього свій службовий телефон, який раніше надала йому в тимчасове користування. Вона взяла його просто зі столу, а ОСОБА_2 викликав працівників поліції. Жодних дій, які містять ознаки домашнього насильства, вона не вчиняла. Фіксація адміністративного правопорушення відсутня. Просила провадження стосовно неї закрити. Додатково повідомила, що щодо ОСОБА_2 також складено протокол про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву відповідно до якої просив надати строк для примирення та відкласти розгляд справи.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, та вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_2 , який повторно не з`явився у судове засідання.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Вищевказана норма містить відсилку на положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон), який, у свою чергу, визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону, домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №595860 від 09 грудня 2025 року, ОСОБА_1 інкримінують вчинення 09 грудня 2025 року близько 21:20 год. за місцем свого проживання домашнього насильства економічного характеру стосовно чоловіка ОСОБА_2 без зазначення дій останньої та у чому такі полягали.
Тобто, через відсутність конкретизації діяння, яке ставиться особі у вину, суд позбавлений можливості визначити наявність або відсутність в діях особи події та складу інкримінованого правопорушення. 
Відповідно до доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульована Європейським судом з прав людини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.
На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.
У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.
ЄСПЛ виходить з того, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку суд повинен вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то й отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства», «Schenk v. Switzerland»).
У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.
Із аналізу Порядку оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженого Наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини 16.02.2015 року № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 року № 3/02-18) слідує, що протокол про адміністративне правопорушення є основним доказом, який фіксує факт вчинення відповідного правопорушення, а решта матеріалів (доказів) є похідними від нього.
Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
З аналізу вищевказаної норми законодавства слід зробити висновок, що неможливо притягнути особу до відповідальності на підставі доказів, які викликають сумніви та, в свою чергу, не встановлюють беззаперечності вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи, що при оформленні адміністративних матеріалів не дотримано вимог Закону, у протоколі про адміністративне правопорушення не міститься конкретизації діяння, яке ставиться особі у вину, у зв`язку із чим такий не може бути взятими за основу доведеності вини ОСОБА_1 в інкримінованому їй за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП правопорушенні, надані докази не можуть бути взятими до уваги для доведення винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
При цьому суд, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не може виходити за межі наданих йому повноважень, оскільки відповідно до вимог, передбачених ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП – за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. ст. 173-2, 247, 251, 252, 283, 284 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП – закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області І.Б. Плахтій