МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2026 р.  	№ 400/11569/24 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

До Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач), до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ). які полягають у невиплаті ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 заробітної плати та додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022 по 27.05.2022 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 заробітну плату та додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 за період з 24.02.2022 по 27.05.2022 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в спірний період вона проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка, на думку позивачки, протиправно не виплатила їй заробітну плату та додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн, передбачену Постановою КМУ № 168. Позивачка вказує, що 24.02.2022 пункт постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 потрапив під окупацію російських військ, але вона не змогла евакуюватися до АДРЕСА_4 , а тому з 24 лютого 2022 року Позивачу було зупинене грошове забезпечення, в тому числі, додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. За результатами проведеного службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 була відсутньою на військовій службі з 24.02.2022 по 26.05.2022 року, оскільки перебувала на тимчасово окупованій території АДРЕСА_5 . У зв`язку з прибуттям на військову службу наказано поновити позивачці виплату грошового забезпечення. Проте, грошове забезпечення та додаткова винагорода за період відсутності на службі – з 24.02.2022 по 26.05.2022 не виплачена, що стало підставою для звернення до суду. 
Ухвалою від 16.12.2024 суддя Миколаївського окружного адміністративного суду Устинов І.А. відкрив провадження у справі, постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив строки для подання сторонами заяв по суті. 
Відповідач проти позову заперечив, у відзиві, який надійшов до суду 30.12.2024, зазначив, що позивачка у спірний період не була залучена до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. У зв`язку із швидким просуванням окупаційних військ російської федерації та безпосередньою близькістю пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 з анексованою АР Крим, та неможливістю утримування оборони м. Мелітополь, командуванням військової частини було прийнято рішення про евакуацію усього особового складу та техніки військової частини НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації АДРЕСА_4 . Після прибуття усього особового складу військової частини НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації у АДРЕСА_4 було здійснено перевірку наявності особового складу і встановлено, що деякі військовослужбовці відсутні у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , у тому числі і позивачка. Оскільки позивачка була відсутня на військовій службі з 24.02.2022 по 27.05.2022, службові обов`язки за її посадою не здійснювались. Після прибуття Позивачки до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 останньою жодних документальних підтверджень поважності своєї відсутності на службі у період з 01.03.2022 по 27.05.2022 не надано. 15.03.2022 з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі з 24.02.2022 року військовослужбовців (50 осіб) у пункті тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_4 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 видно наказ № 18 «Про призначення службового розслідування». 23.03.2022 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 24 «Про результати службового розслідування», згідно з пунктом 1 якого службове розслідування завершене. Пунктом 2 наказу, військовослужбовцям, серед яких є старший солдат ОСОБА_1 було призупинено грошове забезпечення з 01.03.2022 (за лютий місяць 2022 року грошове забезпечення їй було виплачено авансом).Відтак, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до наказу голови суду від 08.07.2025 р. № 85-к суддю ОСОБА_2 відраховано зі штату Миколаївського окружного адміністративного суду, у зв`язку із звільненням його рішенням Вищої ради правосуддя від 08.07.2025 року № 1419/15-25 у відставку.
Ухвалою від 01.09.2025 справа прийнята до провадження судді Миколаївського окружного адміністративного суду Дерев`янко Л.Л.
На підставі матеріалів справи суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач проходила військову службу за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 16 від 13.03.2022 призначено службове розслідування щодо з`ясування причин та умов відсутності військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на військовій службі.
23.03.2022 наказом № 24 командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) службове розслідування наказано вважати завершеним. В ході проведення службового розслідування встановлено факт відсутності на військовій службі в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 військовослужбовців, 50 з яких вважаються такими, які на даний момент не виконують завдань в складі Збройних Сил України щодо відсічі Збройної агресії російської федерації проти України.
Пунктом 2 наказу вирішено військовослужбовцям, серед яких є старший солдат ОСОБА_1 призупинити грошове забезпечення з 01.03.2022.
З заяв по суті та постанови про закриття кримінального провадження, винесеної старшим слідчим першого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі) ТУ ДБР у м. Мелітополі вбачається, що позивачка прибула на службу до тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 у Миколаївській області 27.05.2022.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30 жовтня 2024 року № 133-РС, старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , оператора -лінійного наглядача відділення телекомунікації інформаційне- телекомунікаційного вузла польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 було звільнено у запас за підпунктом «г» (через сімейні обставини або з інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме військовослужбовці, які мають дітей віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклий безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень, здійснених на підставі частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України) відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати у період з 24.02.2022 по 27.05.2022 грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. (щомісячно), виплата якої передбачена для військовослужбовців постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Частинами 2-4 статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Відповідно до визначень наведених у статтях 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина 3 статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.
Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтею 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Згідно з статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608.
Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець
Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Пунктом 2 розділу IV Порядку №608 визначено, що особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 24.02.2022 окупаційними військами російської федерації здійснено повномасштабне вторгнення на територію України, у зв`язку з чим командуванням військової частини прийнято рішення про евакуацію усього особового складу та техніки ВЧ НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації АДРЕСА_4 . Евакуація здійснювалася із залученням штатної техніки ВЧ НОМЕР_1 та особистого транспорту військовослужбовців у військових ешелонах, під командуванням тимчасово виконуючого обов`язки командира ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 . Після прибуття усього особового складу ВЧ НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації у АДРЕСА_4 було здійснено перевірку наявності особового складу, у зв`язку з тим, що здебільшого особовий склад військової частини ВЧ НОМЕР_1 евакуйовувався на приватних транспортних засобах, але в складі ешелону з технікою та майном військової частини НОМЕР_1 . Після здійсненої перевірки було встановлено, що деякі військовослужбовці відсутні у пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 , у тому числі і позивачка.
15.03.2022 з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі військовослужбовців (50 осіб) у пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 під час воєнного стану та російської збройної агресії проти Української держави т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 видно наказ №16 «Про призначення службового розслідування».
23.03.2022 т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 видано наказ №24 «Про результати службового розслідування», зі змісту якого вбачається, що службовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з перебуванням більшості військовослужбовців на непідконтрольній українській державі території, а також відсутності зв`язку з цими військовослужбовцями неможливо провести службове розслідування відповідно до вимог нормативно-правових актів (відібрати пояснення) та встановити точну причину відсутності військовослужбовців на військовій службі, що є фактором, який обмежує посадову особу, яка проводить службове розслідування, у зв`язку з чим не має можливості встановити точну причину. Вищевказані військовослужбовці відсутні на військовій службі згідно пояснень командирів підрозділів за різними причинами (стан здоров`я, догляд за дітьми, відсутність транспорту тощо), більшість вказаних причин не підтверджені документально та не є підставою для рахування такого військовослужбовця присутнім на військовій службі з 01.03.2022. 
Отже, в ході проведення службового розслідування встановлено факт відсутності на військовій службі в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 вищевказаних військовослужбовців, 50 з яких вважаються такими, які на даний момент не виконують завдань в складі Збройних Сил України щодо відсічі Збройної агресії російської федерації проти України. Таким чином, згідно з пунктом 1 наказу т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 23.03.2022 №24 службове розслідування завершене, пунктом 2 наказу вирішено військовослужбовцям, серед яких є старший солдат ОСОБА_1 призупинити грошове забезпечення з 01.03.2022.
Відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було розроблено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.
Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (пункт 1 розділу I Порядку №60).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), допомоги.
Згідно пункту 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Пунктом 8 розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується:
за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;
якщо виплачуються академічні стипендії;
за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;
за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;
за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);
за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;
за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.
Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022, якою установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 Постанови №168 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України надіслана телеграма від 25.03.2022 №248/1298, пунктом 2 якої передбачалося, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
Пунктами 5, 6 вказаного наказу передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установі організації) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Згідно з пунктом 10 рішення Міністра оборони України до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень не включаються військовослужбовців, які:
беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном;
добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира;
самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира;
відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира;
усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира;
відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;
перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння - за місяць, у якому здійснено таке порушення;
навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;
у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення; перебували:
під вартою чи домашнім арештом; на навчанні за кордоном;
у відпустках, за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення.
Аналіз змісту вищенаведених правових норм свідчить про те, що військовослужбовцям гарантовано державою належне грошове забезпечення, до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Водночас не виплачується грошове забезпечення військовослужбовцю лише у випадках, перерахованих вище. На період воєнного стану Постановою №168 також передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. або 30000 грн. в залежності від того, чи бере військовослужбовець безпосередню участь у бойових діях, виплата якої здійснюється на підставі наказів командирів. Наведений вище перелік підстав для невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Так, призупинення виплати позивачці грошового забезпечення з 01.03.2022 відбулося внаслідок проведеного на підставі наказу від 15.03.2022 №16 службового розслідування за результатами якого встановлено відсутності позивачки на військовій службі в пункті тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 
Суд наголошує, що позивач визнає, що у період з 24.02.2022 по 27.05.2022 вона перебувала на окупованій території Мелітопольського району та не евакуювалась 24.02.2022 разом з особовим складом ВЧ НОМЕР_1 . Лише у травні 2022 року їй вдалося виїхати з окупованої території та прибути до місця дислокації. Ці обставини не є спірними.
Враховуючи, що позивач станом на час проведення згаданого службового розслідування знаходилася на тимчасово непідконтрольній Україні території, що об`єктивно унеможливило на той час з`ясувати дійсні обставини її відсутності у військовій частині, суд вважає, що відповідачем, задля виключення можливої державної зради, співпраці з державою агресором або дезертирства з боку ОСОБА_1 , було правомірно прийнято наказ «Про результати службового розслідування» №24 від 23.03.2022, яким призупинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі. При цьому, після прибуття позивача в пункт тимчасової дислокації ВЧ НОМЕР_1 останньою не було надано жодних документальних підтверджень поважності її відсутності на військовій службі у період з 24.02.2022 по 27.05.2022. Доказів зворотного матеріали справи не містять.
Крім того, судом враховано, що наказ т.в.о. командира ВЧ НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №24 від 23.03.2022, яким було призупинено позивачці виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі з 01.03.2022 по 27.05.2022 є чинним та у судовому порядку не оскаржувався, а відтак у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн за вказаний період.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30000,00 грн. за період проходження служби з 24.02.2022 по 27.05.2022 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду за вказаний період.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
В зв`язку з відмовою у позові суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_6 ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко