ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року		Справа № 300/1140/25 пров. № А/857/23445/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року (суддя Гомельчук С.В., м.Івано-Франківськ), -
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУПФ), в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 від 24.01.2025 №091630019472 (далі – Рішення);
- зобов`язати ГУПФ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового та пільгового стажу період його роботи в російській федерації: з 14.04.2000 по 31.03.2004 – на підприємстві СПЕЦ УБР «Туртас»; з 01.04.2004 по 15.06.2007 – на підприємстві СПЕЦ УБР «УВАТ»; з 23.06.2007 по 23.09.2010 – на підприємстві ООО РН «Бурение»; з 30.03.2010 по 09.01.2011 – на підприємстві ООО РН «Бурение»; з 10.01.2011 по 19.09.2012 – на підприємстві ООО РН «Бурение»; з 12.08.2013 по 09.06.2014 - на підприємстві ООО РН «Бурение»; з 16.06.2014 по 11.04.2015 - на підприємстві ООО РН «Бурение»; з 15.04.2015 по 31.03.2022 - на підприємстві ООО РН «Бурение», та прийняти рішення про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення ГУПФ. Зобов`язано ГУПФ зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в російській федерації: з 14.04.2000 по 31.03.2004, 01.04.2004 по 15.06.2007, з 23.06.2007 по 23.03.2010, з 30.03.2010 по 09.01.2011, з 10.01.2011 по 16.10.2011, з 18.10.2011 по 19.02.2012, з 20.09.2012 по 25.06.2013, з 12.08.2013 по 09.06.2014, з 16.06.2014 по 11.04.2015, з 13.04.2015 по 31.03.2022, до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 02.05.2006 по 15.06.2007, 23.06.2007 по 23.03.2010, з 30.03.2010 по 09.01.2011, з 10.01.2011 по 16.10.2011, з 18.10.2011 по 19.02.2012, з 20.09.2012 по 25.06.2013, з 12.08.2013 по 09.06.2014, з 16.06.2014 по 11.04.2015, з 13.04.2015 по 31.03.2022 та прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 17.01.2025 пенсії за віком на пільгових умовах. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що Кабінетом Міністрів України 29.11.2022 прийнято постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (далі – Постанова №1328), якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав — учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 у м. москві. Вважає, що припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії. Відтак, підстави для врахуванням спірних періодів роботи в російській федерації до страхового та пільгового стажу відсутні. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду законними та обґрунтованими, просить залишити його без змін, а апеляційну скарги - без задоволення.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди..
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 при досягненні 56 років звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності пенсійним органом, який розглядав заяву позивача, визначено ГУПФ.
Рішенням ГУПФ позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із не підтвердженням пільгового стажу роботи за Списком №2 та відсутністю стажу роботи 30 років. Також зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.04.2000 по 31.12.2003 на території російської федерації у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. До пільгового стажу позивача не зараховано період роботи в російській федерації відповідно до довідки № ГФ 04-166 від 25.05.2023 з 23.06.2007 по 31.12.2007, а також довідки № 02/1-345 від 29.05.2023 з 01.01.2008 по 31.10.2008, з 01.11.2008 по 02.06.2009, з 03.06.2009 по 29.03.2010, з 30.03.2010 по 18.10.2010, з 19.10.2010 по 09.01.2011, з 10.01.2011 по 16.10.2011, з 18.10.2011 по 19.09.2012, з 20.09.2012 по 13.04.2013, з 14.04.2013 по 25.06.2013, з 12.08.2013 по 09.06.2014, з 16.06.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 11.04.2015, з 15.04.2015 по 13.06.2015, з 14.06.2015 по 15.10.2015, з 16.10.2015 по 14.01.2020, з 15.01.2020 по 31.10.2020, з 01.11.2020 по 31.03.2022, оскільки довідки потребують апостилю згідно із Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі – Закон №2783-ІХ), яким Україна зупинила дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, підписаною від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 №240/94 ВР, у відносинах з російською фелераціїєю та у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (а.с.125-127).
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Положеннями частини першої статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з абзацу 1 частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).
У пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, з огляду на наведене, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 22.07.1986 вчинено такі записи про періоди роботи:
- записи № 19-22 про періоди роботи з 14.04.2000 по 31.03.2004 на підприємстві СПЕЦ УБР «Туртас»;
- записи №23-26 про періоди роботи з 01.04.2004 по 15.06.2007 на підприємстві СПЕЦ УБР «УВАТ»;
- записи №27-33 про період роботи з 23.06.2007 по 23.03.2010 в ТОВ «РН-БУРІННЯ»;
- записи №34-36 про період роботи з 30.03.2010 по 09.01.2011 в ТОВ «РН-БУРІННЯ»;;
- записи №37-38 про період роботи з 10.01.2011 по 16.10.2011 в ТОВ «РН-БУРІННЯ»;;
- записи №39-40 про період роботи з 18.10.2011 по 19.02.2012 в ТОВ «РН-БУРІННЯ»;;
- записи №41-43 про період роботи з 20.09.2012 по 25.06.2013 в ТОВ «РН-БУРІННЯ» (а.с.10-15).
У вкладці до трудової книжки НОМЕР_2 від 12.08.2013 наявні записи: №44-45 про період роботи з 12.08.2013 по 09.06.2014, №46-48 про період роботи з 16.06.2014 по 11.04.2015 та записи №49-54 про період роботи з 13.04.2015 по 12.03.2022 в ТОВ «РН-БУРІННЯ» (а.с.7-9).
Також серед матеріалів справи наявні довідки, якими підтверджено вищезазначені періоди роботи позивача, а саме:
- довідка, що уточнює особливий характер роботи й умови праці та підтверджує постійну зайнятість на роботах, передбачених Списком №2 від 29.05.2023 №02/1/-345, яка видана ТОВ «РН-БУРІННЯ» Східно-Сибірським філіалом (а.с.37-43);
- довідка від 25.05.2023 №ГФ 04-166, яка видана ТОВ «РН-БУРІННЯ» Губкінським філіалом (а.с.43);
- довідка №02/1-559 від 22.08.2023, яка видана ТОВ «РН-БУРІННЯ» Східно-Сибірським філіалом (а.с.45-46).
Відтак, судом з`ясовано, що спірні періоди трудової діяльності підтверджено достатніми письмовими доказами, що не заперечується відповідачем, однак підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів стало припинення участі рф з 01.01.2023 в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі – Угода) та відсутність апостилю на довідках №ГФ 04-166 від 25.05.2023, №02/1-345 від 29.05.2023. З цього приводу потрібно зазначити про таке.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
У відповідності до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
13 березня 1992 року між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: «виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення».
Відповідно до вимог статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Постановою №1328 постановлено про вихід з Угоди.
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 №72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 «Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 №376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди для України 19.06.2023.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
При цьому, закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна, як держава-учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.
Відповідно до частини 2 статті 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відтак, Угода підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.09.2024 у справі №580/3576/22.
Відтак, є безпідставними посилання відповідача на припинення участі російської федерації в Угоді, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії Угоди.
З огляду на викладене, не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди особам, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
Також, за приписами статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі – Конвенція), ратифікованої із застереженнями однойменним Законом № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.
01.12.2022 прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» (далі -Закон №2783-IX), яким керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції, та Протоколу до Конвенції, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 і ратифікованого Законом України № 140/98-ВР. 
Вирішено керуючись положеннями статті 54 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 84 Конвенції, статті 24 Закону України «Про міжнародні договори України», вийти з Конвенції, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції.
Отже, Законом №2783-IX зупинено дію Конвенції, тому до документів, виданих на території російської федерації, при їх пред`явленні на території України застосовуванню підлягала вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з російською федерацією.
Після зупинення дії Конвенції виникла ситуація, коли громадяни України, які мали документи, видані на території, зокрема російської федерації, з метою проставлення на таких документах апостилю мали б їхати на територію держави-агресора.
Водночас 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», якою установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Отже, під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
З огляду на викладене вище, охоронювані законом права та інтереси позивача на соціальний захист порушено відповідачем, що знайшло своє відображення, зокрема у неврахуванні довідок №ГФ 04-166 від 25.05.2023, №02/1-345 від 29.05.2023, №02/1-559 від 22.08.2023, які підтверджують пільговий стаж роботи за Списком №2.
Підсумовуючи вищевикладене, до страхового стажу ОСОБА_1 слід зарахувати періоди його роботи в російській федерації: з 14.04.2000 по 31.03.2004, 01.04.2004 по 15.06.2007, з 23.06.2007 по 23.03.2010, з 30.03.2010 по 09.01.2011, з 10.01.2011 по 16.10.2011, з 18.10.2011 по 19.02.2012, з 20.09.2012 по 25.06.2013, з 12.08.2013 по 09.06.2014, з 16.06.2014 по 11.04.2015, з 13.04.2015 по 31.03.2022, а до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 02.05.2006 по 15.06.2007, 23.06.2007 по 23.03.2010, з 30.03.2010 по 09.01.2011, з 10.01.2011 по 16.10.2011, з 18.10.2011 по 19.02.2012, з 20.09.2012 по 25.06.2013, з 12.08.2013 по 09.06.2014, з 16.06.2014 по 11.04.2015, з 13.04.2015 по 31.03.2022.
Щодо наявності підстав для врахування до пільгового стажу періоду роботи у російській федерації: з 14.04.2000 по 31.03.2004 – на підприємстві СПЕЦ УБР «Туртас»; з 01.04.2004 по 15.06.2007 – на підприємстві СПЕЦ УБР «УВАТ», то як уже вказано вище, у період з 14.04.2000 по 31.03.2004 та з 01.04.2004 по 01.05.2006 позивач працював на посаді помічника бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, з 02.05.2006 по 14.02.2007 на посаді інженера з бурових розчинів в експедиції буріння та з 15.02.2007 по 15.06.2007 на посаді бурильника експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ (а.с.12).
У вищезазначені періоди роботи позивача діяли Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (далі – Постанова №162) та Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (далі - Постанова № 36).
Слід зазначити, що у Списку № 2 згідно Постанови № 162 міститься: позиція 2130100а-11297 - бурильник експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту і газ.
Розділом XII. «Буріння, видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсату, перероблення вугілля та сланцю» Списку № 2 Постанови № 36 передбачено у позиціях 12.1а посада - «бурильники експлуатаційного та розвідувального буріння свердловин на нафту та газ», 12.1б «інженери з буріння (бурових робіт), безпосередньо зайняті на бурових».
Отже, оскільки періоди роботи позивача з 02.05.2006 по 15.06.2007 передбачені Списком № 2 Постанови № 36, то наявні підстави для врахування таких періодів до пільгового стажу позивача. 
Також суд звертає увагу, що 19 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 520/15025/16-а, в якій зазначила, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі №21-183а13, від 25.11.2014 у справі №21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14.04.2015 у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 у справі №21-1329а15, від 10.02.2016 у справі №21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Приймаючи зазначену вище постанову у справі №520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, із урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а суд зазначає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Проаналізувавши матеріали справи, суд зазначає, що вік ОСОБА_1 становить більше необхідних 55 років. Враховуючи висновок про необхідність зарахування спірних періодів роботи до страхового та пільгового стажу, вказане надає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Наведені ж в апеляційній скарзі доводи не спростовують і не містять вагомих та обґрунтованих аргументів, які б давали підстави стверджувати про інше.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС.

Cуддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич