Справа № 450/2936/25  Провадження № 2/450/272/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Кукси Д.А.
секретаря судового засідання Глинської У.Я.
за участю представника позивача Ружицького В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ружицький Віталій Миколайович до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
стислий виклад позиції позивача та відповідача :
підстава позову (позиція позивача): представник позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в розмірі 20221,9 доларів США (гривневий еквівалент згідно офіційного курсу НБУ станом на 07.07.2025 року становить 843943,00 грн.) з яких 20000,00 доларів США борг за договором позики від 23.01.2025 року та 221,9 доларів США три відсотків річних та понесені позивачем судові витрати. 
Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що згідно з розпискою від 23.01.2025 року відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у позику в розмірі 20000,00 доларів США та зобов`язався повернути їх до 23.02.2025 року, однак у встановлений строк свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, ухиляється від виконання боргу та протягом тривалого часу ігнорує неодноразові усні звернення позивача щодо добровільного врегулювання спору. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню 3 % річних від суми боргу. Станом на 07.07.2025 року сума 3 % річних за 135 днів прострочення (з 23.02.2025 по 07.07.2025 включно) становить 221,9 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (1 дол. США = 41,7341 грн.) дорівнює 9260,8 грн., у зв`язку з чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 20 221,9 доларів США, з яких 20000 доларів США - сума основного боргу (еквівалент 834682,00 грн.) та 221,9 доларів США - 3 % річних, що підлягають стягненню на підставі ст.ст. 530, 625, 1049 ЦК України.
Представник позивача в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримав, просив такі задоволити з підстав викладених в позовній заяві. 
Позиція відповідача: відповідач в судове засідання не прибув жодного разу. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції, яку згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ним не було отримано. 
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. 29.09.2025 відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру; 08.07.2025 ухвала про відкриття провадження; 10.07.2025 ухвала про забезпечення позовної заяви; 07.08.2025 заява представника позивача про видачу копії ухвали; 07.08.2025 заява представника позивача; 29.09.2025 заява представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача; ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 30.01.2026 заява представника позивача про долучення оригіналу документу. 
Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 23.01.2025 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у позику в розмірі 20000,00 доларів США та зобов`язався повернути їх до 23.02.2025 року.
Вказане підтверджується оригіналом розписки відповідача (позичальника) ОСОБА_2 від 23.01.2025, яка міститься в матеріалах справи. 
Зі змісту розписки вбачається, що позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 
У відповідності до приписів ч.1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Боргова розписка є формою договору позики, яка підтверджує факт передачі грошових коштів та встановлює умови їх повернення. Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року по справі № 753/1349/20 (провадження № 61-14052св21).
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року № 369/3340/16-ц .
У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Відтак, наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу відповідача ОСОБА_2 .
Такий висновок зробив Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 вересня 2018 року по справі № 483/1953/16-ц (провадження № 61-33891св18).
Щодо частини позовних вимог про стягнення заборгованості у вигляді трьох відсотків річних, нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, у сумі 221,9 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США — 41,7341 гривні) еквівалентно 9260,8 гривні, суд зазначає наступне.
З статті 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідник положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вищевикладене, вимога про стягнення заборгованості у вигляді трьох відсотків річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, у сумі 221,9 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США - 41,7341 гривні) еквівалентно 9260,8 гривні, задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
Будь-яких доказів, які б спростували надання відповідачем ОСОБА_2 позивачу боргової розписки, факт отримання ним грошових коштів, відповідач суду не надав.
Узагальнюючи викладене, зокрема беручи до уваги те, що відповідач не виконав умов договору позики в повному обсязі, суд приходить до висновку, що даний позов підставний і підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача розмір сплаченого останнім судового збору за подання позовної заяви пропорційно задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 259, 263 - 268, 280-289, 354 - 356 ЦПК України, ст. ст.202, 203, 509, 526, 530, 545, 610, 611, 626, 629, 631, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -
у х в а л и в:
позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ружицький Віталій Миколайович про стягнення боргу за договором позики – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 грошові кошти за договором позики в розмірі 20000 доларів США (гривневий еквівалент станом на 07 липня 2025 року 834682,00 грн.).
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6678,00 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Суддя	Д.  А.  Кукса