Справа № 338/576/25 
Провадження № 22-ц/4808/59/26 
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О., 
суддів Василишин Л.В., Баркова В.М.,
секретаря    Петріва Д.Б.,   
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Куценком О.О. 30 вересня 2025 року в с-щі Богородчани Івано-Франківської області,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2025 року Львівська національна музична академія ім. М.В. Лисенка звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання йому освітніх послуг та проживання у гуртожитку.
Позовні вимоги мотивовано тим, що між Львівською національною музичною академією ім. М.В. Лисенка та ОСОБА_1 укладено договір про навчання згідно з яким позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача здійснити навчання на денній формі за освітньо-професійною програмою «бакалавр», спеціальність «Музичне мистецтво» на рівні державних стандартів вищої освіти та видати йому документ про освіту державного зразка. 
Згідно умов договору відповідач зобов`язаний своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, відповідач зобов`язаний внести плату за освітню послугу за навчальний рік до 1 вересня відповідного навчального року або за семестр до 1 вересня чи до 1 лютого відповідного навчального року на рахунок позивача. За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 
Оплата у період з вересня 2019 року по 30 червня 2020 року за навчання ОСОБА_1 не здійснювалась, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 36 975,00 грн.
Також, між позивачем та відповідачем 06 серпня 2018 року укладено договір на проживання в студентському гуртожитку Львівської національної музичної академії імені М.В.Лисенка. Згідно умов цього договору відповідач зобов`язався вчасно (не пізніше десяти календарних днів до початку навчального семестру) сплачувати кошти за проживання в розмірі, визначеному позивачем, не менше ніж за навчальний рік або, у виключних випадках, з дозволу адміністрації позивача за семестр на рахунок позивача.
У разі несвоєчасного внесення плати за проживання мешканець сплачує позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оплата у період з вересня 2019 року по 30 червня 2020 року за проживання у студентському гуртожитку відповідачем не здійснювалась, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 6 175,03 грн.
Наказом ЛНМА ім. М.В. Лисенка № 87-СТ від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 з 30 червня 2020 року був відрахований зі складу студентів академії у зв`язку із невиконанням навчального плану. У зв`язку з невиконанням договорів про навчання та проживання в гуртожитку у відповідача існує заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 68463,26 грн, з яких 36 975,00 грн. (оплата за навчання) з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми втрати від інфляції 26 145.26 грн. та 3% річних - 5343.00 грн.
Враховуючи наведене позивач просив стягнути із відповідача зазначену заборгованість. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог Львівської національної музичної академії імені М.В. Лисенка (ЛНМА імені М.В. Лисенка) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
ЛНМА ім. М.В. Лисенка з таким рішенням суду не погодилася, подана апеляційна скарга у якій зазначено, що це рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вважає, що суд, вирішуючи спір, мав керуватися нормами ст. 257 ЦПК України, згідно з якими суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази необхідні для вирішення спору. Тобто у даному випадку, позивач фактично був би позбавлений можливості стягнути з відповідача наявну заборгованість не через безпідставність позовних вимог, а через їх невстановленість. 
За наявності обставин неподання позивачем витребуваних доказів суд мав залишити позовну заяву без розгляду. Натомість суд безпідставно перейшов до вирішення спору по суті, чим порушив норми процесуального права.
Такі висновки суду вважає неправильними, оскільки суд не міг встановити безпідставність позовних вимог без встановлення фактичних обставин справи.
З врахуванням наведеного ЛНМА ім. М.В. Лисенка просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким залишити позовну заяву без розгляду. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. 
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялися належним чином про день, місце та час розгляду справи.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу без участі представника особи, яка подала апеляційну скаргу (позивача) та відповідача.
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Фактичні обставини справи
Згідно витягу з наказу №151-ст від 07 серпня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_1 01 вересня 2018 року зарахований на платно-договірній основі, студентом 1 курсу денної форми навчання на оркестровий факультет, спеціалізація духові та ударні інструменти (а.с.10). 
З дослідженої копії договору про навчання від 06 серпня 2018 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що позивач зобов`язується надати відповідачу освітні послуги з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, загальна вартість освітньої послуги складає 101320 грн (а.с.9).
Згідно наказу №87-СТ від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 студента 2 курсу відраховано із складу студентів ЛНМА імені М.В. Лисенка 30 червня 2020 року у зв`язку із невиконанням навчального плану за 2 семестр 2019/2020 навчальних років (а.с. 11).
Жодних інших доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається позивач у своєму позові, у матеріалах справи немає. 
Застосовані норми права 
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про договірні зобов`язання, Законом України «Про вищу освіту».
За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У ч. 1 ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. ст. 76, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч.1 ст. 80, ч.1 ст.81, ст. 89 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Мотиви з яких виходив суд та висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
У предмет доказування за позовами про стягнення договорів про надання послуг, зокрема і освітніх, та договорів про проживання у гуртожитку, входить, зокрема, 
а) обо"язок відповідача сплатити вартість освітніх послуг та сплатити за проживання у гуртожитку, в тому числі розмір плати, порядок і строки її внесення,період, за який нараховується плата.
Такими доказами можуть бути, зокрема умови договорів, кошториси, накази про встановлення розміру плати, калькуляції.
б) фактичне надання освітніх послуг (навчання); факт проживання або надання місця у гуртожитку, період користування послугами.
Такими доказами можуть бути накази про зарахування/відрахування, відомості про навчання, залікові книжки, довідки, ордер на поселення у гуртожиток, журнал поселення, акти приймання-передачі кімнати, перепустки у гуртожиток, довідка адміністрації гуртожитку, інші докази користування гуртожитком.
в) факт невиконання грошового зобов`язання (докази про несплату або неповну оплату вартості послуг, період, за який виникла заборгованість, розмір простроченої суми.
Такими доказами можуть бути бухгалтерські довідки, особові рахунки студента, платіжні документи (квитанції, виписки), акти звірки тощо.
г) розмір заборгованості – основна сума боргу за освітні послуги, основна сума боргу за проживання у гуртожитку, розрахунок боргу по періодах.
Такими доказами можуть бути, зокрема бухгалтерські довідки.
д) дотримання умов припинення або зміни зобов`язань – відрахування, академвідпустка, переведення, виселення з гуртожитку, розірвання договору тощо.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно визнання відповідачем позову, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20.
Так, ухвалою суду від 01 травня 2025 року відкрито провадження по справі, постановлено справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 02 червня 2025 року.
02 червня 2025 року до суду надійшла заява про визнання позову відповідачем та розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою суду від 02 червня 2025 року позов Львівської національної музичної академії ім. М. В. Лисенка до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків, викладених в описовій частині ухвали, - п`ять днів з дня вручення ухвали.
Підставою для залишення позову без руху були ті обставини, що до матеріалів позовної заяви не надано самого договору на проживання в студентському гуртожитку Львівської національної музичної академії імені М. В. Лисенка від 06 серпня 2018 року про який позивач зазначає у позові та посилається на такий доказ. Крім того, з матеріалів справи не можливо встановити, що проживання відповідача у гуртожитку оплатне, в якій сумі, порядок сплати, тощо, та якими письмовими доказами це підтверджується. Також, крім відсутності такого договору, відсутній належний розрахунок детальної заборгованості за зазначеними договорами, що не дає можливості суду перевірити, правильність нарахування заборгованості позивачем. Також у договорі про навчання від 06 серпня 2018 року, який міститься у матеріалах справи, розділ 4 п.4.2 зазначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 101 320 грн, що неможливо встановити, яку саме суму заборгованості та за який період слід стягувати з відповідача, без належного розрахунку заборгованості.
Зазначені недоліки в ухвалі суду від 02 червня 2025 року у встановлений судом строк позивачем усунуті не були.
Суд дійшов висновку про недостатність поданих позивачем доказів для підтвердження тих обставини на які посилається позивач у своєму позові.
Так, на підставі лише договору про навчання від 06 серпня 2018 року неможливо встановити, яку саме суму повинен був сплачував відповідач за кожен учбовий рік навчання відповідно до п.4.3 Договору.
Відповідно до п. 4.3. договору відповідач зобов`язаний внести плату за освітню послугу за навчальний рік до 1 вересня відповідного навчального року або за семестр до 1 вересня чи до 1 лютого відповідного навчального року на рахунок позивача.
Як зазначає позивач оплата у період з вересня 2019 року по 30 червня 2020 року за навчання відповідачем не здійснювалась, в наслідок чого у нього утворилась заборгованість в сумі 36 975,00 грн.
Разом з цим, відповідно до п.4.2 Договору загальна вартість за освітні послуги з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, складає 101 320 грн., тобто за чотири учбових роки по 25 330 грн. за один учбовий рік, а тому є незрозумілим з яких міркувань та розрахунків виходив позивач нарахувавши відповідачу заборгованість в сумі 36 975,00 грн. по оплаті навчання за період з вересня 2019 року по 30 червня 2020 року (за один учбовий рік).
Крім того, позивачем не доведено факту проживання відповідача у студентському гуртожитку та факту, що таке проживання було на платній основі, оскільки не долучено доказів на підтвердження вказаних обставин.
Так до позову не був долучений договір на проживання в студентському гуртожитку Львівської національної музичної академії імені М. В. Лисенка від 06 серпня 2018 року.
Також позивачем не надано доказів щодо вартості проживання, порядку сплати, тощо, не доведено правильності розрахунку сум заборгованості. Будь-які докази на підтвердження вказаних обставин відсутні.
Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.
Процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказів. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, але в даному разі цього зроблено не було.
При цьому суд звернув увагу, що заява відповідача про визнання позову не може бути безумовною підставою для задоволення вимог, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд приймає визнання позову лише тоді, коли воно не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 
По суті, залишаючи позов без руху після відкриття провадження у справі, суд витребував докази у позивача на підтвердження позовних вимог. Це унеможливлювало застосування до позовної заяви такого наслідку як її залишення без розгляду з підстав неподання доказів.
Разом з тим, обов`язок доведення підстав позову, покладений на позивача, неможливо нівелювати, тому суд вірно ухвалив рішення по суті позову.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не виконав свого процесуального обов`язку, щодо доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог та відповідно не обгрунтував заявлені вимоги, що мало наслідком відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи цей спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,375,381- 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Львівської національної музичної академії ім. М.В. Лисенка залишити без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2025 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта
Судді: Л.В. Василишин
В.М. Барков

Повний текст постанови складено 23.01.2026 р.