МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2026 р.  	№ 400/10226/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) та просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 року № 168 за період з 01.09.2024 року по 05.01.2025 року в розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 16.03.2022 року по 05.01.2025 року проходив військову службу у військовій частин НОМЕР_2 , яка входить до складу військової частини НОМЕР_1 та перебуває в неї на фінансовому забезпеченні, за період проходження служби у цій військовій частині позивач приймав участь у бойових діях відповідно до періодів зазначених у довідках. До 01.09.2024 року позивач отримував додаткову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 року № 168 з розрахунку 100000 грн. Однак, з 01.09.2024 року по 05.01.2025 року позивачу виплачувалась додаткова винагороду в розмірі 30000 грн. Відтак, на думку позивача, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу у спірний період додаткової винагороди з розрахунку 100000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Перебування позивача в зоні бойових дій та виконання обов`язків за посадою та бойові розпорядження підтверджується витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_1 . Тому, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Ухвалою від 25.09.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що довідка про безпосередню участь капітана ОСОБА_1 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, видана військовою частиною НОМЕР_3 від 24.07.2025 р. не відображає фактичних обставин справи, оскільки вона не відображає участь виключно у бойових діях, а й включає у себе відображення здійснення й інших заходів – виконання спеціальних завдань у тому числі поза зонами ведення бойових дій. Бойові розпорядження, долучені Позивачем до позовної заяви, розписані на небойовий підрозділ (цивільне-військове співробтництво), оскільки згідно змісту підрозділ не веде бойові дії та не займає позиції особовим складом). Позивач не зазначив у позовній заяві, які заходи він здійснював (виконував) для отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень (пропорційно часу участі у бойових діях та заходах) не надав докази щодо зазначених обставин. Відтак, командування військової частини НОМЕР_2 правомірно не включало військовослужбовця до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, оскільки військовослужбовець дійсно не виконував і не брав участь у жодному із вищезазначених заходів.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд,
ВСТАНОВИВ:
Позивач в період з 16.03.2022 року по 05.01.2025 року проходив військову службу на різних посадах у військовій частина НОМЕР_2 , яка входить до складу військової частини НОМЕР_1 та перебуває в неї на фінансовому забезпеченні. Станом на теперішній час позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 . 
Згідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації роти України, виданої військовою частиною НОМЕР_3 за № 1/121/790 від 24.07.2025 року позивач у період з 16.0З.2022 року по 02.05.2022 року, з 05.05.2022 року по 08.12.2022 року, з 16.12.2022 року по 17.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 09.02.202З року, з 22.02.2022 року по 02.08.202З року, з 1З.08.2023 року по 15.10.2023 року, з 30.10.2023 року по з 30.04.2024 року, з 18.05.2024 року по 07.08.2024 року, з 27.08.2024 року по 05.01.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації роти України, перебуваючи м. Миколаїв, Миколаївська область, Херсонська область, Донецька область. 
До 01.09.2024 року позивачу виплачувалась додаткова винагорода відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” від 28.02.2022 року № 168 з розрахунку 100000 грн. Однак, з 01.09.2024 року по 05.01.2025 року позивачу виплачувалась додаткова винагороду в розмірі 30000 грн. 
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому у період з 01.09.2024 року по 05.01.2025 року додаткової винагороди з розрахунку 1000000 грн пропорційно часу участі у таких діях та заходах, звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” №168 від 28.02.2022, що на період воєнного стану:
військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. У разі виконання бойових (спеціальних) завдань під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до ротного опорного пункту включно, а також на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора в районах ведення воєнних (бойових) дій та на території держави-агресора військовослужбовцям додатково виплачується одноразова винагорода в розмірі 70000 гривень за кожні 30 днів (сумарно обчислених) виконання таких завдань;
військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони;
військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.
Відповідно до розділу п.4 XXXIV. Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану, Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до п.п.9, 10 Порядку, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини;
керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Таким чином, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 та Порядку №260, питання виплати додаткової грошової винагороди залежить від визначення відповідними командирами факту безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях. Зазначене визначення повинно бути відповідним чином оформлено належними документами: рапортами командира підрозділу, журналом бойових дій, бойовим наказом (бойовим розпорядженням).
З огляду на зазначене, суд робить висновок, що ніким іншим, окрім командування відповідної військової частини, питання безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, підтверджено не може бути.
Так, надана позивачем довідка військової частини НОМЕР_3 за № 1/121/790 від 24.07.2025 року про те, що позивач у період з 16.0З.2022 року по 02.05.2022 року, з 05.05.2022 року по 08.12.2022 року, з 16.12.2022 року по 17.01.2023 року, з 20.01.2023 року по 09.02.202З року, з 22.02.2022 року по 02.08.202З року, з 1З.08.2023 року по 15.10.2023 року, з 30.10.2023 року по з 30.04.2024 року, з 18.05.2024 року по 07.08.2024 року, з 27.08.2024 року по 05.01.2025 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації роти України, перебуваючи м. Миколаїв, Миколаївська область, Херсонська область, Донецька область, не є безумовним підтвердженням того, що позивач виключно брав участь саме у бойових діях. Вона включає у себе відображення здійснення й інших заходів – виконання спеціальних завдань у тому числі поза зонами ведення бойових дій. 
Бойові розпорядження, долучені позивачем до позовної заяви, розписані на небойовий підрозділ (цивільне-військове співробтництво), оскільки згідно змісту підрозділ не веде бойові дії та не займає позиції особовим складом). Зазначене підтверджено і відповідачем у відзиві на позовну заяву. 
Відповідно до Журналу бойових дій №24дск (далі – Журнал) до 26.09.2024 року військова частина НОМЕР_2 виконувала завдання на правому березі річки Дніпро включно з н.п. Комишани та Приозерне Херсонського р-ну Херсонської обл. та які не входили до районів ведення бойових дій, визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України (далі – ГК ЗСУ). Тоді як, річка Дніпро не була визнана лінією бойового зіткнення на підставі отриманого листа Головного оперативного управління ГШ ЗС України від 18.10.2024 №304/3323, яким було вказано, що усі військові частини, які займали оборону на правому березі річки Дніпро визнано такими, що не перебували на лінії бойового зіткнення. Відтак, у відповідача були відсутні підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень позивачу. 
Згідно долученого Журналу встановлено, що у період з 26.09.2024 року по 31.10.2024 року військова частина НОМЕР_2 виконувала завдання в районі АДРЕСА_3 (де й виконував завдання в межах ЗКП Позивач згідно наказів командира військової частини НОМЕР_2 ), які на той період були поза зонами ведення бойових дій та розміщувались на відстані понад 50 кілометрів від лінії бойового зіткнення (окрім командного пункту (КСП), який розміщувався в районі АДРЕСА_4 ), а отже були відсутні підстави для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень позивачу з огляду на місце перебування під час проходження служби та специфіку виконання завдань.
У Журналі відображено, що після 31.10.2024 року військова частина НОМЕР_2 виконувала завдання в районі АДРЕСА_5 , які також не входили до районів ведення бойових дій, визначених ГК ЗСУ та не перебували на лінії бойового зіткнення .
Таким чином, матеріалами справи спростовано твердження позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача у вигляді невиплати позивачу додаткової винагороди виходячи з розрахунку 1000000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З врахуванням викладеного, у задоволенні позову слід відмовити. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар