ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 грудня 2025 року
м. Харків
справа № 638/16367/25
провадження № 22-ц/818/5737/25 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого -                 Пилипчук Н.П.,
суддів –                         Маміної О.В., Яцини В.Б., 
за участю секретаря –         Львової С.А., 
учасники справи:
позивач - Дергачівська окружна прокуратура Харківської області, в інтересах Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дергачівської окружної прокуратури Харківської області на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2025 року в складі судді Подус Г.С.
                                в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року Дергачівська окружна прокуратура Харківської області, в інтересах Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі.
У серпні 2025 року Дергачівська окружна прокуратура Харківської області, в інтересах Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, яка мотивована тим, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів пайової участі у розмірі 4213670,26 грн. Вважає, що відповідач має реальну можливість реалізувати власне майно на користь третіх осіб, що у майбутньому утруднить виконання рішення суду або взагалі зробить його виконання неможливим.
Просила накласти арешт на наступне нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , а саме:
1/3 частки 4-кімнатної квартири загальною площею 150,8 м?., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2016417363101, номер відомостей про речове право: 35206047 від 27.01.2020);
гараж № НОМЕР_1 загальною площею 38,4 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1730147663101, номер відомостей про речове право: 29616900 від 20.12.2018); 
нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36061311, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 22.02.2012); 
будинок загальною площею 59,5 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7591798, номер запису про право власності: 1772549 від 23.07.2013); 
квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна: 34635828, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 15.09.2011); 
1/16 частки квартири загальною площею 67,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна: 24900888, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 05.02.2009).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2025 року у задоволенні заяви Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду Дергачівської окружної прокуратури Харківської області подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову та вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріалами справи беззаперечно підтверджується факт несплати до бюджету Солоницівської територіальної громади коштів пайової участі для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Солоницівської територіальної громади на загальну суму 4 213 670,26 грн, та з метою ефективного поновлення порушених інтересів Солоницівської територіальної громади виникла необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача. Обраний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами та не призведе до порушення прав і законних інтересів особи. Оскільки в даній справі прокурор звернувся до суду з вимогою майнового характеру, то в цьому випадку має досліджуватись така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як ефективний захист або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали оскарження ухвали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Дергачівської окружної прокуратури Харківської області необхідно задовольнити частково, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не наведено достатніх доказів для необхідності застосування заходів забезпечення позову. 

Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4 213 670,26 грн, з яких 2 33 674,13 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 1 577 837,46 грн – інфляційні нарахування, 305 158,67 грн – 3% річних.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №№436646740, 436646706, 436646626, 436646590, 436646683, 436646752 від 23.07.2025 вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 наступне майно:
1/3 частки 4-кімнатної квартири загальною площею 150,8 м?., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2016417363101, номер відомостей про речове право: 35206047 від 27.01.2020);
гараж № НОМЕР_1 загальною площею 38,4 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1730147663101, номер відомостей про речове право: 29616900 від 20.12.2018); 
нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36061311, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 22.02.2012); 
будинок загальною площею 59,5 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7591798, номер запису про право власності: 1772549 від 23.07.2013); 
квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна: 34635828, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 15.09.2011); 
1/16 частки квартири загальною площею 67,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна: 24900888, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 05.02.2009) (а.с.30 зворот-36).
Вважала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим в подальшому виконання судового рішення. 
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».
Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/20537/18 (провадження № 61-15167св21).
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
У постанові від 24 квітня 2024 року в справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.
Тому Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Матеріали оскарження ухвали свідчать про те, що  предметом спору у справі, що розглядається, є стягнення грошових коштів на загальну суму 4 213 670,26 грн, тобто у даній справі заявлені вимоги майнового характеру.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, прокурор зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Зважаючи на те, що позов має майновий характер, між сторонами дійсно виник спір, зокрема, щодо стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів пайової участі у сумі 4 213 670,26 грн, з яких 2 33 674,13 грн безпідставно збережені кошти пайової участі, 1 577 837,46 грн – інфляційні нарахування, 305 158,67 грн – 3% річних, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження майна на користь третіх осіб, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.
За таких умов, враховуючи необхідність під час вжиття заходів забезпечення позову дотримуватись вимог щодо розумності, обґрунтованості та співмірності виду забезпечення позову, зазначеного у заяві, з заявленими вимогами, та збалансованості інтересів учасників справи, слід дійти висновку, що для забезпечення виконання можливого судового рішення у цій справі доцільним та достатнім буде вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нерухомого майна належного відповідачу, а саме 1/3 частки квартири яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/16 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 .
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що  заборона відчуження вказаного майна  ніяким чином не обмежує відповідача в праві користування майном, обмеження стосується лише  права відчуження даного майна на час розгляду спору судом.
Такий вид забезпечення позову у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору та співмірний із заявленими позивачами вимогами, а невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що негативним наслідком незабезпечення позову є можливість (у тому числі умисно) реалізації належного відповідачу нерухомого майна. Тому у випадку набрання законної сили можливим рішенням суду про задоволення заявлених у цій справі позовних вимог, примусове виконання такого рішення суду може бути утруднено або взагалі неможливе у зв`язку з відсутністю у відповідача майна.
Стосовно вимог заяви прокуратури про забезпечення позову шляхом арешту,  колегія суддів зазначає, що в даному випадку такий вид забезпечення позову, як накладення заборони відчуження вказаного майна є достатнім для забезпечення виконання можливого рішення суду у даній справі, а тому підстав для застосування інших вказаних у заяві засобів забезпечення позову не вбачає.
Також колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції в порушення принципів розумності, співмірності, норм процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви прокуратури про забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з частковим задоволенням заяви.
Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.
Керуючись ст. ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
                                               п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Дергачівської окружної прокуратури Харківської області – задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2025 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, в інтересах Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області про забезпечення позову - задовольнити частково.
В порядку забезпечення позову заборонити відчуження наступного нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 :
1/3 частки 4-кімнатної квартири загальною площею 150,8 м?., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2016417363101, номер відомостей про речове право: 35206047 від 27.01.2020);
гараж № НОМЕР_1 загальною площею 38,4 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1730147663101, номер відомостей про речове право: 29616900 від 20.12.2018); 
нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 36061311, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 22.02.2012); 
будинок загальною площею 59,5 м?, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7591798, номер запису про право власності: 1772549 від 23.07.2013); 
квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер майна: 34635828, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 15.09.2011); 
1/16 частки квартири загальною площею 67,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер майна: 24900888, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 05.02.2009).
В іншій частині заяву про забезпечення позову – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                         Н.П. Пилипчук

Судді                                                                 О.В. Маміна

       В.Б. Яцина