УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/2143/25 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П. 
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого  Павицької Т.М.,
суддів   Шевчук А.М., Талько О.Б.

за участю секретаря судового засідання  Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/2143/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Пацко О.О. в м. Коростень Житомирської області, 

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:
- визнати транспортний засіб марки Volkswagen Touran, 2008 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 142 685 грн із одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на 1/2 транспортного засобу марки Volkswagen Touran, 2008 року випуску.
В обґрунтування позову зазначав, що 08.06.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27.05.2022, справа №279/1328/22 розірваний. Вказує, що під час перебування у шлюбі сторонами було придбано автомобіль Volkswagen Touran, 2008 року випуску, який був зареєстрований за ОСОБА_2 . Зазначає, що 12.01.2022 вказаний транспортний засіб був перереєстрований на нового власника, у зв`язку з чим, номерний знак змінився на НОМЕР_1 . Вказує, що відповідач згідно договору купівлі-продажу продав автомобіль у період часу коли сторони проживали окремо своєму знайомому, з метою уникнення поділу майна між сторонами по справі. Зазначає, що грошову компенсацію за автомобіль ОСОБА_1 так і не отримала. Вказує, що грошові кошти, отриманні відповідачем за продаж автомобіля є спільною сумісною власністю, були використані відповідачем без згоди ОСОБА_1 та не в інтересах сім`ї. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі. 
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2025 року провадження у цивільній справі №279/2143/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна закрито на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 1130,07 грн судового збору, сплаченого при поданні позову згідно платіжної інструкції №0.0.4288762507.1 від 04.04.2025.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Коростенського міськрайоного суду Житомирської області з позовними вимогами до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, та просила: поділити спільну сумісну власність, а саме - автомобіль марки Vоlkswagen Тоuran (VIN: НОМЕР_2 ), 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнути на її користь грошову компенсацію у розмірі половини вартості вказаного вище автомобіля, що складає 149 094 грн. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26.06.2023, справа №279/1747/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Коростенський міськрайонний суд Житомирської області, з яким погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що з матеріалів справи неможливо встановити коли саме було придбано майно, з приводу якого порушено спір, на кого воно було зареєстровано, що позбавляє можливості перевірити чи перебувало майно взагалі у власності сторін, його місцезнаходження; якщо відбулось відчуження майна, то коли саме і за якою вартістю, а також чи в інтересах сім' ї. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що підстави та предмет позову дещо відмінні від тих, що були зазначені у справі №279/1747/23.
Вказує, що згідно з офіційною інформацією, отриманою ОСОБА_1 від ТСЦ МВС №0541 на адвокатський запит №26/25 від 18.03.2025, спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2 02.11.2021, а 12.01.2022 перереєстрований на іншу особу. Подальше анулювання договору купівлі-продажу свідчить про фіктивність відчуження майна з метою уникнення його поділу, після чого відповідач фактично продав авто і придбав інший транспортний засіб. Вважає, що вказані обставини є новими підставами позову (новими доказами), отриманими ОСОБА_1 лише у 2025 році після отримання відповіді ТСЦ МВС №1843 від 22.03.2025, тому вони не могли бути предметом розгляду у попередній справі. Зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки новим доказам, отриманим позивачем після відкриття провадження. Вказує, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, не встановив юридично значимих обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, чим невірно застосував норми процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив: факт набуття автомобіля у період шлюбу; відсутність згоди позивачки на відчуження; обставини анулювання договору купівлі-продажу; та не визначив, чи підлягає позивачці компенсація за це майно. Вказаними діями суд першої інстанції порушив обов`язок всебічного з`ясування обставин справи та фактично не розглянув спір по суті. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2025 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції керувався п.3 ч.1 ст.255 ЦК України та виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення у справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із частинами першою, другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.
Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені у статті 255 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитись під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), пункт 61).
Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).
У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження №14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження №12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19)).
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження №61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі №766/4505/20 (провадження №61-14440св21).
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Подання нових доказів чи інше перефразування підстави позову не буде свідчити про пред`явлення іншого позову, у будь-якому випадку це буде тотожний позов (постанова Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі №204/7727/19, провадження №61-1251св23).
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що у березні 2023 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом, в якому просила поділити спільну сумісну власність, а саме: автомобіль марки «Vоlkswagen Тоuran» (VIN: НОМЕР_2 ), 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та стягнути на її користь грошову компенсацію у розмірі половини вартості даного автомобіля, що становить 149 094 грн.
Позов мотивувала тим, що між нею та ОСОБА_2 був укладений шлюб 08 червня 2013 року, про що складений актовий запис №144. Під час шлюбу, 12 січня 2022 року, ними було придбано вищезазначений автомобіль, вартість на момент придбання якого складала 14 000 доларів США. На момент звернення до суду з позовом, вони з чоловіком разом не проживали, оскільки у них відбулись розбіжності в стосунках і вони мали намір розірвати шлюб. Враховуючи, що автомобіль був придбаний під час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, а також приймаючи до уваги, що між ними виникли розбіжності у стосунках, мала намір поділити спільне майно. 
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 червня 2023 року, справа №279/1747/23 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 січня 2024 року, справа №279/1747/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 червня 2023 року залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суди виходили з того, що з матеріалів справи неможливо встановити коли саме було придбано майно, з приводу якого порушено спір, на кого воно було зареєстровано, що позбавляє можливості перевірити чи перебувало майно взагалі у власності сторін, його місцезнаходження; якщо відбулось відчуження майна, то коли саме і за якою вартістю, а також чи в інтересах сім' ї, оскільки згідно положень ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У даній цивільній справі №279/2143/25 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:
- визнати транспортний засіб марки Volkswagen Touran, 2008 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 142 685 грн із одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на 1/2 транспортного засобу марки Volkswagen Touran, 2008 року випуску.
Зі змісту позову слідує, що ОСОБА_1 зазначає обставини, які є аналогічними обставинам у справі №279/1747/23, однак доповнені новими доказами, зокрема офіційною інформацією, отриманою від ТСЦ МВС №0541 на адвокатський запит №26/25 від 18.03.2025, згідно якої спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2 02.11.2021, а 12.01.2022 перереєстрований на іншу особу.
Тобто, ОСОБА_1 підстави позову доповнено новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин, що не є зміною підстави позову.
Таким чином, встановлено, що між сторонами набрало законної сили рішення з приводу спору між тими самими сторонами (позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 ), про той самий предмет (поділ спільного сумісного майна - транспортного засобу марки Volkswagen Touran та стягнення компенсації за 1/2 його частину) і з тих самих підстав (придбання його в період шлюбу, відчуження без згоди позивача), а отже вимоги викладені у позовній заяві ОСОБА_1 у даній справі, є тотожними із вимогами у справі №279/1747/23, при цьому наявність нових доказів, які підтверджують факт реєстрації спірного транспортного засобу за відповідачем та його відчуження, які позивач надає в рамках цієї справи, не свідчить про заявлення позивачем вимог з інших підстав.
Отже, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вірно виходив із того, що між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав суду є судове рішення, яке набрало законної сили, а тому колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування цієї ухвали суду.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2025 року.

Головуючий 

Судді