Справа № 214/3286/25
2/214/2186/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
20 січня 2026 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого - судді Попова В.В.,
при секретарі – Собченко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 23 вересня 2020 року між нею та відповідачем і зареєстрований за №548 у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від шлюбу є одна малолітня дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні відносини та спільне проживання були припинені з листопада 2024 року через те, що між нею та відповідачем сформувались різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, вживання відповідачем алкогольних напоїв та вчинення над позивачем психологічного насилля, тому позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно і відновлена бути не може. Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.
Позивач у судове засідання не з`явилась, але її представник надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, а також зазначала, що її довіритель заперечує проти надання строку для примирення. 
Відповідач у судове засідання також не з`явився, його представник надала до суду клопотання про надання сторонам строку для примирення, а також неодноразово надавала клопотання про відкладення розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходи до наступного.
Так, як убачається зі змісту позову та матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі з 23 вересня 2020 року, зареєстрованому за №548 у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від шлюбу є одна малолітня дитина – син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, позивач на примирення не згодна.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
При цьому, необхідно зазначити, що під заходами щодо примирення розуміється строк для примирення подружжя. Основна ціль примирення подружжя - збереження сімейних відносин і повернення необхідного балансу для нормального функціонування сім`ї. Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного із подружжя на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін у формі надання сторонам спору строку на примирення, на підставі письмової заяви або усного клопотання безпосередньо під час проведення судового засідання. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Максимальний строк для примирення подружжя не має перевищувати 6 місяців.
Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Тлумачення ст. 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (постанова Верховного Суду від 26.11.2018 року у справі №761/33261/16-ц та від 08.03.2023 року у справі №127/16963/22-ц).
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.
Наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. При цьому надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком, відтак примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства.
Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, а відтак, суд не вбачає підстав для надання подружжю строку для примирення з огляду на заперечення щодо примирення зі сторони позивача, позаяк надання подружжю строку для примирення, всупереч бажанню позивачки, буде суперечити закону та моральним засадам суспільства, оскільки суд не може примушувати одного з подружжя вчиняти дії, направлені на примирення з іншим.
Також суд зазначає, що зважаючи на неодноразові відкладення розгляду справи, відповідач мав можливість вживати заходи для примирення та збереження сім`ї, однак зважаючи, що позивач заперечує проти подальшого перебування в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що підстав для додаткового застосування ст. 111 СК України та надання сторонам строку для примирення немає.
Право звернення з позовом про розірвання шлюбу є беззаперечним (ч. 1 ст. 110 СК України), а примушування до збереження шлюбу є неприпустимим (ст. 51 Конституції України). 
Так, як убачається зі змісту позову, спільне життя з відповідачем на теперішній час припинено, сторони не ведуть спільного господарства, мешкають окремо, а відтак, на сьогодні, шлюб між ними існує лише формально, позивач впевнена у неможливості збереження шлюбу без порушення її інтересів.
Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування учасника подружжя до збереження шлюбу є порушенням права на свободу і особисту недоторканість, що може мати наслідки, встановлені законом.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка і жінки (абсолютна імперативна норма). У разі відсутності вільної згоди продовжувати шлюб настають наслідки у виді реалізації права на його розірвання у порядку, встановленому Законом (ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України), а саме: кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно ст. 110 СК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась, примирення на теперішній час неможливе, причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.
Відповідно до ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем було надано до суду копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію ордера на надання правничої допомоги, акт виконаних послуг та квитанцію, згідно яких витрати за правничу допомогу становлять 5000 грн. 
Так, з урахуванням задоволення пред`явлених позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пов`язані із розглядом справи, а саме витрати понесені на надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.104, 105, 112-115 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 142, 206, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Розірвати шлюб, укладений 23 вересня 2020 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , і зареєстрований за №548 у Центрально-Міському районному у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити таким же.
Стягнути із  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,понесені витрати на надання правничої допомоги у розмірі 5000 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.