П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/30234/24	

Головуючий І інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів – Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту ухвали суду - 07.01.2025р.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал Трейдинг» до Головного управління ДПС у Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:
26.09.2024р. ТОВ «Кристал Трейдинг» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.09.2024р. №37343/15-32-07-03-20 (форми «Р») - про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток на 349 241 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 34 924 грн.; 
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що за наслідками проведеної перевірки, контролюючим органом було складено акт, в якому помилково зафіксовано порушення Товариством вимог податкового законодавства та зроблені хибні висновки щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 349 241 грн., та на підставі якого, в свою чергу, було протиправно та необгрунтовано винесено спірне податкове повідомлення-рішення, з якими підприємство категорично не згодне та просить скасувати його в судовому порядку. 
Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. 
Так, представник відповідача у своєму відзиві вказує, що перевіркою встановлено, що ТОВ «Кристал Трейдинг», в порушення вимог пп.134.1.1. п.134.1. ст.134 ПК України, з урахуванням п.7,10,11,16,29 П(С)БО 16 «Витрати» (затв. наказом МФ України від 31.12.1999р. №318), п.3.20 П(С)БО 3 «Звіт про фінансові результати», п.1 ст.9, п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», було завищено показники Рядку 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)", які враховані при обчисленні фінансового результату, відображеного у рядку 02 Декларації «фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), фінансовій звітності, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку всього за перевіряємий період на суму 1 386 551 грн., у т.ч. за 4 квартал 2023 року у сумі 1 386 551 грн. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що платником податку було недотримано приписів податкового законодавства, що призвело до завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податок на прибуток на загальну суму 349 241 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025р. адміністративний позов ТОВ «Кристал Трейдинг» - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області №37343/15-32-07-03-20 (форми «Р») від 06.09.2024р. в частині суми, що перевищує 22 323,30 грн., з яких 2 029,40грн. штрафні санкції. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Одеській області на користь ТОВ «Кристал Трейдинг» судовий збір в розмірі 5427,63 грн.
Позивач в апеляційному порядку вказане вище рішення суду 1-ї інстанції не оскаржив.
Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду першої інстанції, представник відповідача 24.02.2025р. подав (повторно) апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було частково порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.01.2025р. в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2025р. вказану апеляційну скаргу відповідача було залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
25.02.2025р. до суду 2-ї інстанції надійшов відзив, в якому представник позивача категорично заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача та наполягав на залишенні її без задоволення.
14.03.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали даної справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних і достатніх підстав для їх задоволення. 
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи. 
Позивач - ТОВ «КРИСТАЛ ТРЕЙДИНГ» (код ЄДРПОУ 40819729) зареєстровано як юридична особа з 08.09.2016р. та з дати реєстрації перебуває на податковому обліку. Місцезнаходження юридичної особи: м.Чорноморськ, вул.Паркова,2/54-Н. Основними видами економічної діяльності ТОВ за кодом КВЕД є: 52.21 «Допоміжне обслуговування наземного транспорту»; 46.11. «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною»; 46.21. «Оптова торгівля зерном, тютюном, насінням і кормами». 
В період з 29.07.2024р. по 09.08.2024р. співробітниками ГУ ДПС в Одеській області, на підставі наказу №6625-п від 08.07.2024р., в присутності керівника підприємства Мазура А.В., проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «КРИСТАЛ ТРЕЙДИНГ» за період діяльності з 01.10.2018 року по 31.03.2024 року.
16.08.2024р. за результатами вказаної перевірки складено Акт №35114/15-32-07-03, в якому було зафіксовано порушення ТОВ «КРИСТАЛ ТРЕЙДИНГ» вимог п.п.44.1, п.п.44.2 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.140.4.4 п. 140.4 п.п.140.5.5 і п.140.5 ст.140 ПК України, в результаті чого «завищено від`ємне значення» об`єкта оподаткування з податок на прибуток на загальну суму 349 241 грн., в т.ч. за 2019 рік у сумі 79368 грн., за 2020 рік у сумі 20294 грн, за 2023 рік у сумі 249579 грн;. п.п. 16.1.3, п. 16.1 ст. 16, п. 103.9 ст. 103 ПК України, наказу Міністерства фінансів України від 20.10.2015р. №897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», в частині неподання Податкової декларації (Додаток ПН до рядку 23 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за період: 2021 рік - 1 звіт.».
Далі, на підставі зазначеного Акту перевірки, уповноваженою особою ГУ ДПС в Одеській області було прийняло податкове повідомлення - рішення від 06.09.2024р. №37343/15-32-07-03-20, яким ТОВу «КРИСТАЛ ТРЕЙДИНГ» було збільшено суму податку на прибуток підприємств на загальну суму 384 165 грн., з яких 34 924грн. - штрафні (фіннансові) санкції.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням контролюючого органу, вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з часткової неправомірності прийнятого відповідачем спірного рішення. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими, заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.
Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.2 КАС України, «завданням адміністративного судочинства» є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, як видно з положень п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, з 01.01.2011р. він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. 
Як слідує зі змісту положень пп.19-1.1.1 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України, контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків. 
При цьому, посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (п.п.21.1.1, 21.1.4 п.21.1 ст.21 ПКУ).
Як передбачено пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючий орган має право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім НБУ), у т.ч. після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
А як визначено приписами п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Відповідно до приписів п.44.1 ст.44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно із п.44.2 ст.44 ПК України, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Так, підпунктом 133.1.1 п.133.1 ст.133 ПК України передбачено, що платниками податку на прибуток-резидентами є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.
А згідно з вимогами пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України, об`єктом оподаткування - є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: - збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); - зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
У силу ж положень п.135.1 ст.135 ПК України, базою оподаткування - є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст.134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Таким чином, починаючи з 01 січня 2015 року податок на прибуток розраховується виходячи із бухгалтерського фінансового результату (як різниці між отриманими підприємством доходами та понесеними ним витратами протягом звітного періоду) за національними положеннями (стандартів) бухгалтерського обліку чи міжнародними стандартами фінансової звітності, відкоригованого на різниці, передбачені ПК України (як то амортизаційні різниці, різниці, які виникають при формуванні резервів (забезпечень), різниці, які виникають під час здійснення фінансових операцій).
Порядок же формування доходів і витрат в бухгалтерському обліку безпосередньо регулюється Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 Дохід; та 16 Витрати; (далі - П(с)БО 15 і П(с)БО 16), що затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999р. №290 та від 31.12.1999р. №318.
Так, зокрема, зі змісту норм п.п.5,7,8,21 П(с)БО 15 Дохід, вбачається, що дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов: покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив); підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами); сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена; є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.
Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.
Згідно із п.5 9 П(С)БО 16 Витрати, витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.
Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Також, у п.10 30 цього П(С)БО наведений склад витрат, що їх має обліковувати підприємством за їх наявності в бухгалтерському обліку. Так, зокрема, до скалду витрат юридичної особи включаються витрати на собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), яка, у свою чергу, складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються, в тому числі прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати, змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
У відповідності до приписів пп.134.1.1. п. 134.1. ст.134 ПКУ: «…Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Як слідує зі змісту положень п.2 ст.3 Закону України від 16.07.1999р. №996-ХГУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (із змінами та доповненнями), «бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку...».
А відповідно до норм п.1 ст.9 Закону України від 16.07.1999 року №996 «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Так, як встановлено з матеріалів справи судами обох інстанцій, у рядку 2050 Звіту ТОВ про фінансові результати за 2023 рік (Форма №2) «собівартість реалізованої продукції» (товарів, робіт, послуг) Позивачем задекларовано у загальній сумі 59 499,1 тис. грн. На формування цих показників мало вплив формування собівартості реалізованих товарів та послуг.
Однак, як вбачається зі змісту спірного Акту перевірки, перевіркою повноти задекларованих показників у рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) за період 4 квартал 2023 року» перевіряючими нібито встановлено їх заниження на загальну суму 1 386 551 грн., також встановлено відхилення таких показників: «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» (рядок 2050 форми №2- м), а саме завищення у сумі 1386,551 тис. грн., у тому числі: за IV квартал 2023 ріку в сумі 1386,551 тис. грн. (без ПДВ).
Так, перевіряючими в акті перевірки дослівно вказано, що ТОВ «КРИСТАЛ ТРЕЙДИНГ» завищено показник собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на суму 2021,111 тис.грн. (Дт.901,902 Кт.26,28), внаслідок віднесення до складу собівартості реалізованої продукції загальної суми нерозподілених постійних загальновиробничих витрат, які перевищили їх фактичну величину, відображену в бухгалтерському обліку (по рах. №901) та відповідно податкового обліку та даним аналітичного обліку , а саме: 
- за даними Звіту про фінансові результати загальна сума витрат (Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) які враховані при обчисленні фінансового результату, відображеного у рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+,-)» склала 239094100 грн.;
- за даними бухгалтерського обліку сума собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) ( Дт.90) складає 237707549 грн..
Позивач же, в свою чергу, у своєму позові вказує, що основним видом діяльності підприємства - є транспортно- експедиційні послуги, та ним для відображення собівартості реалізованих робіт і послуг використовується тільки 903 субрахунок. Але, в супереч цих пояснень позивача, представник відповідача в Акті перевірки посилається на субрахунки 901,902, які, в свою чергу, позивачем фактично не використовуються.
Виходячи із таких тверджень позивача, відповідач під час розгляду справи мав спростувати дані обставини та надати відповідні докази того, що позивач використовував субрахунки 901, 902 з аналізу яких він дійшов такого висновку у акті перевірки, проте жодного доказу даних обставин суду не надано, та матеріали справи цих доказів також не містять.
Відповідно до «Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій» (затв. Наказом МФ України від 30.11.1999р. №291), за дебетом рахунку 90 "Собівартість pеалізації" відображається виробнича собівартість реалізованої гoтової продукції, робіт, послуг; фактична cобівартість реалізованих товарів (без торгових нaцінок), страхові виплати відповідно до дoговорів страхування, за кредитом - cписання в порядку закриття дебетових oборотів на рахунок 79 "Фінансові pезультати".
Рахунок 90 "Cобівартість реалізації", в свою чергу, має такі субрахунки:
01) 901 "Сoбівартість реалізованої готової продукції"
02) 902 "Собівартість реалізованих товарів"
03) 903 "Собівартість pеалізованих робіт і послуг"
04) 904 "Страхові виплати"
На cубрахунку 901 "Собівартість реалізованої готової пpодукції" ведеться облік виробничої собівартості pеалізованої готової продукції.
На cубрахунку 902 "Собівартість реалізованих товарів" вiдображається собівартість реалізованих товарів , яка визнaчається Положенням бухгалтерського обліку 9 «Запаси»
На cубрахунку 903 "Собівартість реалізованих pобіт і послуг" вeдеться облік собівартості реалізованих за звiтний період робіт і послуг.
Так, на підтвердження позовних вимог позивач надав до суду 1-ї інстанції оборотно-сальдову відомість по рахунку 903 за 2023 рік та картку рахунку 903 за 2023 рік, зі змісту яких вбачається, що данні податкової декларації за 4 квартал 2023 року рядок 2050 дорівнює 59 499,1 тис. грн, що, в свою чергу, повністю відповідає даним субрахунку 903 за 2023 рік - 59 499 133,78 грн.
Відповідно до норм п.86.1 ст.86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акту або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Як слідує з положень п. 3 розділу І «Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків», цим Порядком визначаються основні вимоги до форми та змісту акта (довідки) документальної перевірки, інформативних додатків до акта (довідки) документальної перевірки, порядку його (її) підписання, реєстрації та зберігання.
Так, як визначено п.п.1,2,3,4,5 розділу II вказаного Порядку, результати документальних перевірок оформлюються у формі акту або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень - складається акт документальної перевірки, а в разі відсутності порушень - довідка документальної перевірки.
Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, а також платниками податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) або їх законними представниками (у разі наявності).
Акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово- господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повного мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Отже, носієм доказової інформації про виявлення відповідним контролюючим органом порушень під час проведення перевірок та підставою для прийняття відповідного податкового повідомлення - рішення є акт перевірки, в якому чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, викладаються факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, та обов`язково наводиться інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом України, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків, а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Так, як вбачається зі змісту спірного Акту перевірки №35114/15-32-07-03 від 16.08.2024р., на підставі якого й було прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, Відповідач, всупереч наведеним вище нормам діючого законодавства, не навів у цьому акті детальний та чіткий опис усіх (в т.ч. сумнівних) господарських операцій, та в ньому також взагалі відсутнє посилання на первинні документи на підтвердження встановлених цим актом порушень.
Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб' єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Виходячи з наведеного, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, не вбачає відхилення показників між бухгалтерським та податковим обліком у позивача, а тому вважає, що відповідачем, в даному випадку, не було належним чином доведено фактів наявності порушень позивачем вимог п.п.134.1.1 ст.134 ПК України, з урахуванням п.7 п.10 п.11 п.29 П(С)БО 16 «Витрати» та завищення Рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робі, послуг) на суму 1386551грн., яку враховано при обчислення фінансового результату за 2023 рік, внаслідок чого позивачу було донараховано суму податку на прибуток у розмірі 249579,18грн., а тому, відповідно, в цій частині позов є обгрунтованим та дійсно підлягає задоволенню.
Що ж стосується завищення ТОВ від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток за 2019 рік у сумі 79 368 грн., за 2020 рік у сумі 20294 грн, то з цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне. 
Так, як встановлено з матеріалів справи, 03.10.2019р. між ТОВ «Кристал Трейдинг» (экспедитор) та «M.L. EXIMTRANS SRL» (Молдова) (замовник) було укладено Договір №1-Ех/СТ, відповідно до п.1.1 якого, в рамках цього Договору «Експедитор» зобов`язується надати «Замовнику» комплекс транспортно-експедиторських послуг при перевалці транзитних навалочних вантажів через ТОВ "Чорноморський Рибний порт", та/або склади експедитора (далі-Термінал) а «Замовник» зобов`язується прийняти дані послуги та сплатити на умовах, обумовлених нижче.
При цьому, пунктом 2 Додатку №1 від 03.10.2019р. до вказаного Договору №1-Ех/CT передбачено, що за надані послуги «Замовник» оплачує «Експедитору» при надходженні вантажу автомашинами, накопиченні вантажу через склади «Експедитора» суми з розрахунку комплексної ставки за перевалкою 9 доларів США за 1 тонну вантажу, що включають: стивідорні роботи, які виконує порт (акордна ставка по перевалці через склади порту); послуги складу (прийом, накопичення, відвантаження); перевезення вантажу (склад-причал); внутрішньо портове транспортно-експедиторське обслуговування.
Відповідно до даних наявного в матеріалах справи Акту №1/1110 від 02.11.2019р., загальна вартість робіт склала 59220,00 USD. Загальна вартість робіт по курсу НБУ склала 1 469 786,45 грн. без ПДВ згідно п.197.8 ст.197 ПК України.
Крім того, з матеріалів справи видно, що 25.08.2020р. між ТОВ «Кристал Трейдинг» (експедитор) та «AL GHURAIR RESOURCES NTERNATIONAL LLC», (OAE) (замовник) укладено Договір №250820, відповідно до умов п.1.1 якого, в рамках цього договору Експедитор зобов`язується надати Замовнику комплекс транспортно-експедиторських послуг при перевалці транзитних навалочних вантажів через ТОВ "Чорноморський Рибний порт" (далі - порт), та/або склади експедитора (далі-Термінал) а замовник зобов`язується прийняти дані послуги та сплатити на умовах, обумовлених нижче.
При цьому, п.2 Додатку №1 до вказаного Договору №250820 передбачено, за надані послуги «Замовник» оплачує «Експедитору» при надходженні вантажу автомашинами, накопиченні вантажу через склади Експедитора суми з розрахунку комплексної ставки за перевалкою 13 доларів США за 1 тонну вантажу, що включають: послуги складу (прийом, накопичення, відвантаження в контейнери); фітосанітарний сертифікат; внутрішньо портове транспортно-експедиторське обслуговування.
Відповідно до даних наявного в матеріалах справи Акту №49 від 28.09.2020р., загальна вартість робіт склала 13294,84 USD. Загальна вартість робіт по курсу НБУ склала 357809,23грн.
Так, згідно спірного акту перевірки, перевіряючі послались на порушення підприємством позивача вимог п.п.140.5.5-1 п.140.5ст.140 ПК України, так як зовнішньо-економічні операції з: «нерезидентами»EXIMTRANS SRL (Молдова, обсяг 1 469 786,45 грн.) і AL GHURAIR RESOURCES INTERNATIONAL LLC, (ОАЕ, обсяг 375 809,23), усього обсягом 1 845 595,68 грн., місце реєстрації яких знаходиться в державах, зазначених в переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп.39.2.1.1 та пп.39.2.1.2 пп.39.2.1. п.39.2 ст.39 ПК України та Переліку, затвердженого Постановою КМУ від 27.12.2017р. №1045 «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп.39.2.1.2 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПК України, та визнання таким, що втратило чинність, Розпорядження КМУ від 16.09.2015р. №977».
Відповідно до п.п.140.5.5-1 п.140.5 ст.140 ПКУ визначено, що фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на, зокрема: суму 30 відсотків вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), реалізованих на користь: нерезидентів, зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого КМУ відповідно до підпункту 39.2.1.2 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 цього Кодексу;
Фінансовий результат до оподаткування збільшується на всю суму вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, визнаних контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу), реалізованих на користь у нерезидентів, визначених абзацами другим та третім цього підпункту, якщо такі операції не мають ділової мети. Обов`язок доведення обставин, передбачених цим абзацом, покладається на контролюючий орган із застосуванням відповідних положень ст.39 цього Кодексу. При цьому, інші коригування, передбачені цим підпунктом, не застосовуються, а сума цього коригування щодо такої операції зменшується на суму коригування, передбаченого абзацом першим цього підпункту, якщо платник податку самостійно вже застосував це коригування щодо такої операції.
Але, при цьому, слід звернути увагу на те, що вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є «контрольованою» та сума таких доходів підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої ст.39 ПКУ, але без подання звіту.
Саме на підставі цого перевіряючими, з урахуванням того, що сума доходів сформованих ТОВ «КРИСТАЛ ТРЕЙДИНГ» по операціях з вищенаведеним нерезидентом не підтверджується платником податку за цінами, відповідно до процедури, встановленої ст.39 цього Кодексу, фінансовий результат й був збільшений, а саме:
- за 2019 рік - на суму 30% вартості товарів/послуг (реалізованих/придбаних), т.б. на 440 935,93 грн. (1469786,45х30%), відповідно до пп.140.5.5-1 п.140.5 ст.140 ПК України (р. 3.1.7 Додатка РІ);
- за 2020 рік - на суму 30% вартості товарів/послуг (реалізованих/придбаних), т.б. на 112 742,77 грн. (375809,23х30%), відповідно до пп.140.5.5-1 п.140.5 ст.140 ПК України (р. 3.1.7 Додатка РІ).
Так, судами обох інстанцій встановлено, що на час укладання договору між позивачем та резидентом Республіка Молдова «ML EXIMTRANS SRL» та подачі річної декларації з податку на прибуток за 2019 рік редакція п.140.5 статті 140 ПК України фактично мала наступний зміст: «Фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується:
« 140.5.4. - на суму 30% вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг (крім операцій, зазначених у п.140.2 та пп.140.5.6 цього пункту, та операцій, визнаних контрольованими відповідно до ст.39 цього Кодексу), придбаних у:
неприбуткових організацій, внесених до Реєстру неприбуткових установ та організацій на дату такого придбання, крім випадків, коли сума вартості товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг, придбаних у таких організацій, сукупно протягом звітного (податкового) року не перевищує 25 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, та крім бюджетних установ, Накопичувального фонду, недержавних пенсійних фондів і неприбуткової організації, яка є об`єднанням страховиків, якщо участь страховика у такому об`єднанні є умовою проведення діяльності такого страховика відповідно до закону;
нерезидентів (у т.ч. пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 цього Кодексу;
нерезидентів, організаційно-правова форма яких включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту "г" пп.39.2.1.1 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 цього Кодексу, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі податок з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи.
Вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є контрольованою та сума таких витрат підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої ст.39 цього Кодексу, але без подання звіту.
При цьому, якщо ціна придбання товарів, у тому числі необоротних активів (крім активів з права користування за договорами оренди), робіт та послуг перевищує їх ціну, визначену за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої ст.39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю придбання та вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом "витягнутої руки".
Відповідно до норм підпункту 39.1.2 п.39.1 ст.39 ПК України, обсяг оподатковуваного прибутку, отриманого платником податку, який бере участь в одній чи більше контрольованих операціях, вважається таким, що відповідає принципу «витягнутої руки», якщо умови зазначених операцій не відрізняються від умов, що застосовуються між непов`язаними особами у співставних неконтрольованих операціях.
Таким чином, з системного аналізу наведених вище норм вбачається, що платник податків, придбавши товари у «нерезидентів» (у т.ч. пов`язаних осіб - нерезидентів), зареєстрованих у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 цього Кодексу, зобов`язаний збільшити фінансовий результат податкового (звітного) періоду на суму 30% вартості товарів виключно якщо операція не є «контрольованою» та сума таких витрат не підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом «витягнутої руки».
Отже, обставина відповідності вартості товару цінам, визначеним за принципом «витягнутої руки», фактично і становить предмет доказування для цілей вирішення питання про необхідність збільшення фінансового результату до оподаткування звітного податкового періоду на суму 30% вартості товарів.
Як загально відомо, Постановою КМУ від 27.12.2017р. №1045 було затверджено відповідний Перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп.39.2.1.2 пп.39.2.1 п.39.2 ст.39 ПК України, та визнано таким, що втратило чинність, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.09.2015р. №977. 
Причому, слід зазначити, що до вказаного Переліку включені як Республіка Молдова, так й ОАЕ.
В подальшому ж, як відомо, Законом України №466 від 16.01.2020р. пп.140.5 було доповнено пп.140.5.5-1 наступного змісту: « 140.5.5-1. на суму 30% вартості товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг (крім операцій, визнаних контрольованими відповідно до ст.39 цього Кодексу), реалізованих на користь:
нерезидентів, зареєстрованих у державах (на територіях), включених до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу;
нерезидентів, організаційно-правова форма яких включена до переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України відповідно до підпункту "г" підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу, які не сплачують податок на прибуток (корпоративний податок), у тому числі податок з доходів, отриманих за межами держави реєстрації таких нерезидентів, та/або не є податковими резидентами держави, в якій вони зареєстровані як юридичні особи.
При цьому, як вже зазначалося вище, вимоги цього підпункту не застосовуються платником податку, якщо операція не є «контрольованою» та сума таких доходів підтверджується платником податку за цінами, визначеними за принципом "витягнутої руки" відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.
Однак, одночасно слід зауважити про те, що якщо ціна реалізації товарів, у тому числі необоротних активів, робіт та послуг є нижчою за ціну, визначену відповідно до принципу "витягнутої руки", встановленого ст.39 цього Кодексу, коригування фінансового результату до оподаткування здійснюється на розмір різниці між вартістю, визначеною виходячи з рівня ціни, визначеної за принципом "витягнутої руки", та вартістю реалізації.
Варто звернути увагу й на те, що норми цього підпункту застосовуються за результатами податкового (звітного) року». 
Як загально відомо, вищевказаний Закон №466 набрав законної сили 23.05.2020 року, тобто вже після подання позивачем декларації з податку на прибуток за 2019 рік, який сплив 02.03.2020 року, а тому, відповідно, відповідач неправомірно застосував до даних правовідносин з резидентом Республіки Молдова положення законодавства, які не діяли в 2019 році. 
Також, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, звертає увагу й на той факт, що в Законі №466 законодавець не надав його положенням «зворотної дії в часі».
Таким чином, за вказаних обставин, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що відповідач, в даному конкретному випадку, неправомірно донараховав позивачу доходи за 2019 рік на суму 440 935,93грн. (1469786.45грн.х30%) та відповідно, й податок на прибуток за 2019 рік на суму 79 368,46грн., а тому в цій частині оскаржуване податкове повідомлення рішення є протиправним та дійсно підлягає скасуванню.
Щодо суми збільшення відповідачем позивачу фінансового результату по договору з AL GHURAIR RESOURCES INTERNATIONAL LLC, (ОАЕ) за 2020 на суму 112742,76грн., то з цього приводу судова колегія взазначає.
Так, як вже вказувалося вище, контракт №250820 від 25.08.2020 року між позивачем та AL GHURAIR RESOURCES INTERNATIONAL LLC, (ОАЕ) фактично був укладений вже після набрання чинності змінами у п.140.5 ст.140 ПК України (23.05.2020р.), так само й акт виконаних робіт (наданих послуг), який був виконання підписаний 28.09.2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи та спірного акту перевірки, перевіряючими 29.07.2024 року в ході проведення перевірки особисто директору ТОВ «Кристал Трейдинг» надавався письмовий запит з посиланням на пп.140.5.4, пп.1405.4 пп.140.5.5-1 ПК України з пропозицією надати пояснення та документальне підтвердження щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з приводу контрагентів : ML EXIMTRANS SRL (Молдова) за 2019рік, AL GHURAIR RESOURCES INTERNATIONAL LLC, (ОАЕ) за 2020 рік, про що свідчить підпис директора Мазура А.В. на запиті, але доказів того, що це було виконано позивачем матеріали справи не містять, а тому, відповідно, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, відхиляє аргумент представника позивача, що йому цей запит не направлявся та він його не отримував під час перевірки.
Отже, враховуючи, те що позивач не надав на запит перевіряючих своїх письмових пояснень та витребуваних документів, що фактично ним визнається, т.б. фактично не виконав приписів пп.45.5.5-1 п.140.5. ст.140 ПК України, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обгрутованого висновку, що відповідач правомірно збільшив фінансовий результат за 2020 рік та податкове зобов`язання з податку на прибуток по вищевказаній господарській операції на суму 20 294 грн. та нарахував штрафну санкцію 10%.
Таким чином, на підстави вище викладених обставин, колегія суддів, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що позовні вимоги підлягають лише частковому задоволенню. 
Інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вони носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах чинного законодавства та повністю спростовуються матеріалами справи. 
До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки, як вже зазначалося вище, ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів також керується і ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг сторін, згідно зі ст.316 КАС України, залишає ці апеляційні скарги - без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 20.01.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко