ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року   Справа № 906/1235/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Крейбух О.Г. ,  суддя Олексюк Г.Є. 
секретар судового засідання Кравчук О.В.
за участю представників сторін:
від ініціюючого кредитора: Гарбар К.Г.
від боржника: Бузівська Н.М., Шмалько Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2025 (суддя Макаревич В.А., повний текст складено 10.11.2025)
у справі № 906/1235/25
за заявою Акціонерного товариства "Малинський каменедробильний завод"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Житомирської області перебувала заява Акціонерного товариства "Малинський каменедробильний завод" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс".
Заявник звернувся до суду про відкриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку з невиконанням ТОВ "Юні Люкс" договірних зобов`язань в частині оплати по договору оренди майна № 01.03 від 01.04.2024.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс" не визнало заявлені вимоги АТ "Малинський каменедробильний завод", вважає їх необґрунтованими та просило відмовити у відкритті провадження у даній справі.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 04.11.2025 у справі № 906/1235/25, серед іншого, відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ "Юні Люкс". Визнано вимоги ініціюючого кредитора АТ "Малинський каменедробильний завод" до боржника на суму 440 000,00 грн основного боргу (четверта черга), 30 280,00 грн судового збору (перша черга), 72 000,00 грн авансування кредитором винагороди арбітражного керуючого (перша черга). Введено мораторій на задоволення вимог боржника. Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів. Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Камшу О.В. за його згодою. Встановлено арбітражному керуючому основну грошову винагороду за виконання повноважень розпорядника майна боржника у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень. Оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі № 906/1235/25 про банкрутство ТОВ "Юні Люкс". Призначено справу до розгляду в попередньому засіданні суду. 
Судове рішення мотивоване підтвердженою та не спростованою наявністю у боржника заборгованістю у сумі 440 000,00 грн за договором оренди майна від 01.04.2024 № 01.03, що становить заявлену ініціюючим кредитором вимогу ПАТ "Малинський каменедробильний завод" до боржника - ТОВ "Юні Люкс".
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Юні Люкс" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2025 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство.
Апелянт повністю не визнає заявлені вимоги АТ "Малинський каменедробильний завод" з підстав їх необґрунтованості. Вказує, що заявник безпідставно здійснював нарахування на об`єкт оренди, використання якого є неможливим через накладення на нього арешту у кримінальному провадженні № 42022000000000455 із забороною права користування. Водночас, боржник не отримував жодних рахунків на оплату, актів звірки та актів здачі-прийняття робіт", які б підтверджували наявність боргу, оскільки офіс ТОВ "Юні Люкс", який знаходиться за адресою: 11601, Житомирська обл., Коростенський р-н, місто Малин, вул. С. Бандери, 118 також перебуває під арештом у рамках кримінального провадження № 42022000000000455 із забороною права користування та доступу. Разом з цим, договором оренди майна від 01.04.2024 № 01.03 не було передбачено обмін документами через програму "М.Е.Dос".
Вважає, що надані у якості доказів акти та рахунки підписані неуповноваженою особою боржника.
Також звертає увагу суду на наявність відкритого провадження у справі № 906/1295/25 за позовом ТОВ "Юні Люкс" до Акціонерного товариства "Малинський каменедробильний завод" про стягнення 412 003,03 грн за договором оренди майна № 01.03 від 01.04.2024, як безпідставно отриманих, а отже на наявність спору про право, оскільки ТОВ "Юні Люкс" не погоджується з сумою заборгованості, яку заявляє кредитор. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2025 у справі № 906/1235/25; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.
Від ініціюючого кредитора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані у процесі її розгляду заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Житомирської області від 04.11.2025 по справі № 906/1235/25 – без змін.
В судовому засіданні присутні представники ініціюючого кредитора та боржника підтримали доводи, викладені у поданих ними процесуальних документах та надали усні пояснення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши матеріали справи № 906/1235/25 та проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.
Між Акціонерним товариством "Малинський каменедробильний завод" (Орендодавець) та ТОВ "Юні Люкс" (Орендар) 01.04.2024 був укладений договір оренди майна № 01.03 (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого цим Договором врегульовані правовідносини, пов`язані із переданням Орендодавцем Орендареві у строкове платне користування майна, що знаходиться за адресою: 11634, Житомирська область, Коростенський район, територіальна громада Малинська, комплекс будівель і споруд № 4, а саме: частина нежитлової будівлі їдальні (кабінети, коридори, санвузол), загальною площею 147,2 м. кв., площадка ГП біля мат.складу, загальною площею 3470 м. кв., площадка цеху будівельних матеріалів, загальною площею 1320 м кв., прирельсовий склад цементу, загальною площею 100 м. кв., склад інертних матеріалів, загальною площею 3690 м. кв., склад (площадка) продукції ЦВБМ, загальною площею 2560 м. кв., обладнання для вивантаження цементу, строком з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі до 31.03.2027 включно. Всього орендна плата з ПДВ становить 110 000 грн.
Акт приймання-передачі майна № 1 підписано сторонами 01.04.2024.
Відповідно до п.2.1 Договору за користування предметом оренди Орендар сплачує Орендодавцеві орендну плату (договірну) в розмірі, встановленому у п. 1.1. Договору.
Відповідно до п.2.5 Договору оренда плата, передбачена п. 2.1. цього Договору, сплачується Орендарем щомісяця на підставі, виставленого Орендодавцем рахунку на здійснення оплати за попередній розрахунковий місяць, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня отримання Орендарем відповідного рахунку.
Відповідно до п.2.7 Договору Орендна плата сплачується Орендарем по день фактичного повернення предмета оренди Орендодавцю. Факт повернення предмета оренди підтверджується підписанням Сторонами акта приймання-передачі (повернення) предмета оренди з оренди.
Акціонерним товариством "Малинський каменедробильний завод" за березень, квітень, травень та червень 2025 року були виставлені ТОВ "Юні Люкс" рахунки на оплату № 46 від 31.03.2025 на суму 110 000,00 грн та № 102 від 01.07.2025 на суму 330 000,00 грн, тобто на загальну суму 440 000,00 грн та надіслані для підписання Орендарем акти здачі - приймання робіт (надання послуг).
Рахунок на оплату № 46 від 31.03.2025 та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 207 від 31.03.2025 були прийняті боржником та підписані електронними підписами через програму "М.Е. Dос", проте, оплату ТОВ "Юні Люкс" не здійснило.
08.08.2025 Акціонерним товариством "Малинський каменедробильний завод" було направлено боржнику на юридичну адресу 11601, Житомирська обл., Коростенський р-н, місто Малин, вул. С. Бандери, 118 претензію про сплату боргу, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 207 від 31.03.2025 на суму 110 000,00 грн; рахунок на оплату № 46 від 31.03.2025, рахунок на оплату № 102 від 01.07.2025 на суму 330 000,00 грн, акт № 996 від 01.07.2025 та акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.04.20243 по 25.07.2025, підписані зі сторони кредитора та скріплені печаткою.
ТОВ "Юні Люкс" відповіді на претензію не надало, суму боргу за оренду майна не сплатило.
Відтак, заявник звернувся до суду про відкриття провадження у справі про банкрутство у зв`язку з невиконанням ТОВ "Юні Люкс" договірних зобов`язань в частині оплати по договору оренди майна від 01.04.2024 № 01.03.
Зі своєї сторони ТОВ "Юні Люкс" вказувало, що надані кредитором рахунки на оплату № 46 від 31.03.2025 (110 000,00 грн) та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 207 від 31.03.2025 на суму 110 000,00 грн не можуть бути доказами виконання кредитором робіт за березень 2025 на суму 110 000,00 грн, оскільки акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 207 від 31.03.2025 року на суму 110 000,00 грн підписані електронними цифровими підписами - Онопрієнко І.М. (з боку виконавця, кредитора), Волох О.М. (з боку замовника, боржника). Зауважувало, що діючими умовами Договору не передбачено електронний документообіг між сторонами, тому вважає, що надані кредитором документи не можуть бути доказами виконання робіт за березень 2025 року на суму 110 000,00 грн, оскільки вони в порушення вимог ст. 628,629 ЦК України оформлені не у спосіб, передбачений умовами Договору, - повинні здійснюватися виключно у письмової формі з оригінальним підписом сторін та проставленням мокрої печатки підприємств.
Крім того, зі сторони боржника документи підписані електронним підписом Волох О.М., який не є особою, яка наділена правом підпису документів за Договором.
Разом з цим, надані кредитором рахунок № 102 від 01.07.2025 (330 000,00 грн) та акт № 996 від 01.07.2025 на суму 330 000,00 грн (оренда за квітень, травень та червень 2025 року) не можуть бути належними доказами, оскільки останній зі сторони боржника взагалі не підписані, тобто кредитор не підтвердив факт виконання робіт на суму 330 000,00 грн (оренда за квітень, травень та червень 2025 року), у зв`язку з чим відсутні правові підстави для виставлення боржнику цього рахунку.
Також вважає, що боржник з 16.11.2024 та по даний час звільняється від сплати орендної плати за Договором, оскільки на майно накладений арешт у кримінальному провадженні № 42022000000000455 від 14.04.2022 (Печерський районний суд м. Києва, справа № 757/53871/24-к) із забороною права користування, що в свою чергу, для боржника у розумінні вимог п. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, є обставинами, за які боржник не відповідає і за які він звільняється від плати за користування майном за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Повідомляв, що одночасно боржник, вважаючи відсутність правової природи на стягнення орендної плати за період з 16.11.2024 по сьогоднішній день на підставі вимог п. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з кредитора орендної плати за листопад 2024- лютий 2025 років у розмірі 385 000,00 грн (по зазначеній справі відкрите провадження № 906/1295/25). 
У зв`язку з зазначеними обставинами вважає вимогу про відкриття провадження у справі № 906/1235/25 у сумі 440 000,00 грн (заборгованість по орендній платі за березень - червень 2025 року) необґрунтованою.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.
Статтею 1 КУзПБ визначено, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.
При цьому грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.
Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора визначений статтею 39 КУзПБ.
Згідно з частинами 1-3 статті 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.
За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі. Зокрема, господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (ч. 5, 6 ст. 39 КУзПБ).
За змістом положень статей 1, 8, 34, 39 КУзПБ загальними правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є:
- наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду;
- відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог;
- до підготовчого засідання суду вимоги кредитора (кредиторів) боржником у повному обсязі не задоволені.
Отже, з урахуванням також положень КУзПБ: статті 1 (щодо визначення неплатоспроможності, особи кредитора, грошового зобов`язання, його складу), частини першої, другої статті 34 (щодо форми та змісту заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство), частини першої статті 35, частин першої - п`ятої статті 39 (щодо порядку відкриття провадження у справі про банкрутство); завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет (1) наявності / відсутності між заявником і боржником грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 КУзПБ; (2) спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; (3) обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.
Суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 03.06.2020 у справі № 905/2030/19, згідно з яким у разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, скористатися можливістю застосування щодо такого боржника процедур, передбачених КУзПБ для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.
Суд зауважує, що відсутність спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Протилежне матиме наслідком відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20.
Тож чинне законодавство, окрім добровільного погашення боржником кредиторської заборгованості, визначає два основних способи її погашення із застосуванням державного примусу: шляхом вирішення судом спору між кредитором та боржником про стягнення відповідної суми заборгованості в позовному порядку або шляхом задоволення відповідних вимог у межах провадження у справі про банкрутство.
Відсутність спору про право в розумінні процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмету), підстави виникнення, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо. А тому суди повинні надавати оцінку наявності / відсутності спору про право саме у правовідносинах між боржником та ініціюючим кредитором, однак не іншими кредиторами, та за тими підставами, за яких заявлені грошові вимоги для відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки порядок розгляду судових справ у позовному провадженні (яке передбачає вирішення наявного спору про право з іншими кредиторами боржника, наявного спору хоча і з ініціюючим кредитором, однак за інших матеріально-правових підстав, ніж заявлені грошові вимоги у заяві про відкриття провадження справі про банкрутство) з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство боржника врегульоване положеннями частини другої статті 7 КУзПБ, а до відкриття такої справи - статтею 4, пунктом 2 частини першої статті 12 ГПК України, а також іншими положеннями цього Кодексу щодо правил вирішення спорів, зокрема у позовному провадженні, між особами, що мають право на звернення до господарського суду.
У цьому висновку суд звертається до правової позиції, сформованої Верховним Судом в постанові 11.02.2025 у справі № 921/409/24.
Поряд з викладеним суд зазначає про відмінності між вирішенням "спору про право" між кредитором та боржником у розумінні частини 6 статті 39 КУзПБ та вирішенням питання про відкриття провадження у справі про банкрутство, так як існують процесуальні особливості здійснення кожного із таких проваджень.
Одним із способів встановлення факту відсутності або наявності спору про право є:
- дослідження господарським судом відзиву боржника, який надається до господарського суду та заявнику до дати проведення підготовчого засідання із зазначенням у відзиві, зокрема заперечень боржника щодо вимог заявника, докази необґрунтованості вимог заявника (за наявності), інші відомості, що мають значення для розгляду справи (частини перша, друга, третя статті 36 КУзПБ);
- оцінка обґрунтованості як вимог заявника, так і викладених у відзиві боржника заперечень (частини перша, друга статті 39 цього Кодексу);
- заслуховування пояснень представників і заявника, і боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище (частина друга статті 39 КУзПБ).
Звідти, враховуючи також положення статей 13, 73, 74 ГПК України щодо порядку розподілу між сторонами тягаря доказування у господарському процесі, обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.
У цих висновках суд звертається до правової позиції, сформованої судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 22.09.2021 у справі № 911/2043/20 з посиланням на також на висновки Верховного Суду в постанові від 18.02.2021 у справі № 904/3251/20.
Суд не може формально підходити до визначення наявності "спору про право", який зводиться лише до заперечень боржником існування тих чи інших правовідносин. У кожному конкретному випадку судом досліджуються заперечення боржника, зокрема, чи ґрунтуються вони на обставинах справи та підтверджуються відповідними доказами. Наявність спору про право має підтверджуватися належними доказами, а не базуватися виключно на припущеннях боржника.
Суд, в свою чергу, розглядаючи вимоги ініціюючого кредитора, має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір, тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати, чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у справі № 902/90/21).
Отже саме заявник визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
Тобто, нормами КУзПБ та ГПК України саме на ініціюючого кредитора покладений обов`язок доказування наявності кредиторських вимог у справі про банкрутство, який передбачає зокрема подання сукупності документів, які дозволять суду переконатися в обґрунтованості грошових вимог кредитора. Неподання такої сукупності документів може мати наслідком відмову суду у визнанні вимог кредитора (постанова Верховного Суду від 01.12.2022 у справі № 918/1154/21), а відповідно і у відкритті провадження у справі про банкрутство.
Отже, на ініціюючого кредитора покладено обов`язок документально довести наявність грошового зобов`язання боржника перед таким кредитором та зазначити обставини його невиконання, в той час, як боржник наділений правом такі обставини або спростувати, або підтвердити.
У даній справі Акціонерне товариство "Малинський каменедробильний завод" звернулося до Господарського суду Житомирської області із заявою від 11.09.2025 про ініціювання питання відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс" з підстав наявності у боржника заборгованості за договором оренди майна від 01.04.2024 № 01.03 у сумі 440 000,00 грн. 
Ухвалою суду від 15.09.2025 прийнято до розгляду заяву Акціонерного товариства "Малинський каменедробильний завод" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс". Прийнято та призначено підготовче засідання суду.
Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених вимог та, як наслідок, наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, судом встановлено, що у провадженні Господарського суду Житомирської області перебуває справа № 906/1295/25 за позовом ТОВ "Юні Люкс" до Акціонерного товариства "Малинський каменедробильний завод" про стягнення 412 003,03 грн за договором оренди майна від 01.04.2024 № 01.03, як безпідставно отриманих ( орендна плата за Договором за листопад 2024- лютий 2025 років). 
Ухвалою суду від 30.09.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 906/1295/25. Ухвалою суду від 30.10.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу № 906/1295/25 до судового розгляду по суті.
Так, апелянт вказує, що від 16.11.2024 об`єкт оренди не може використовуватися відповідно до умов укладеного договору через накладення на нього арешту у кримінальному провадженні № 42022000000000455 від 14.04.2022 із забороною права користування (Печерський районний суд м. Києва, справа № 757/53871/24-к).
Згідно зі змістом ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/53871/24-к від 16.11.2024: - "Накласти арешт із забороною відчуження, користування та розпоряджання на майно, що належить ПАТ "Малинський каменедробильний завод" (код ЄДРПОУ 04011905), а саме: на нерухоме майно, належне ПАТ "Малинський каменедробильний завод" (код ЄДРПОУ 04011905) із забороною його відчуження, користування та будь-яким іншим чином розпоряджатися таким нерухомим майном, у тому числi, але не виключно, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та iнше, а саме: комплекс, загальна площа комплексу – 17 253,0 кв.м. за адресою: Житомирська обл., Малинський р., сщ/рада. Гранітненська, Комплекс будівель і споруд № 4".
Таким чином, виходячи із змісту ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/53871/24-к від 16.11.2024 (наявна у матеріалах справи) арешт накладений із забороною відчуження, користування та розпоряджання майном, що належить ПАТ "Малинський каменедробильний завод" (код ЄДРПОУ 04011905) та яке знаходиться у оренді боржника.
Відповідно, скаржник вважає, що саме з цієї дати і до скасування вказаної ухвали Печерського суду м. Києва припинилися правовідносини за укладеним між сторонами договором оренди, а також взаємні зобов`язання за ним у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 598, 607 ЦК України), у тому числі, припинилися зобов`язання боржника зі сплати орендної плати та саме з цієї дати наймач звільняється від плати за користування майном у відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України
Разом з цим, апелянт зазначає, що він не отримував жодних рахунків на оплату, актів звірки та актів здачі-прийняття робіт, які б підтверджували наявність боргу у спірний період, оскільки офіс ТОВ "Юні Люкс", який знаходиться за адресою м. Малин, вул. Степана Бандери, 118 також перебуває під арештом у рамках кримінального провадження № 42022000000000455 із забороною права користування та доступу. 
Водночас зауважує, що Договором оренди майна від 01.04.2024 № 01.03 не було передбачено обмін документами через програму "М.Е.Dос" та підписання відповідних документів електронними підписами представників сторін.
Натомість, згідно п. 6.4 Договору додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками. 
Відтак, доводи скаржника зводяться до того, що надані кредитором докази не є належними.
Так, рахунки на оплату № 46 від 31.03.2025 (110 000,00 грн) та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 207 від 31.03.2025 на суму 110 000,00 грн не можуть бути доказами виконання кредитом робіт за березень 2025, оскільки такі в порушення вимог ст. 628,629 ЦК України оформлені не у спосіб, передбачений умовами Договору. 
Водночас, вказані документи підписані електронними цифровими підписами - Онопрієнко І.М. (з боку виконавця, кредитора) та Волох О.М. (з боку замовника, боржника), при тому, що відсутні докази на підтвердження повноважень такого підписанта зазначених документів від імені ТОВ "Юні Люкс".
Надані кредитором рахунок № 102 від 01.07.2025 (330 000,00 грн) та акт № 996 від 01.07.2025 на суму 330 000,00 грн (оренда за квітень, травень та червень 2025 року) аналогічно оформлені у непередбачений Договором спосіб та не підписані зі сторони боржника.
Щодо акту інвентаризації, складеного в односторонньому порядку працівниками АТ "Малинський каменедробильний завод" від 10.10.2025, апелянт зазначає, що останній не може бути документом, який підтверджує факт знаходження майна на об`єктах оренди та його використання, оскільки складання даного акту взагалі не передбачене умовами Договору, а також, зважаючи на накладений арешт з 16.11.2024, таке використання майна є незаконним.
Зазначені обставини також є предметом дослідження у справі № 906/1295/25 за позовом ТОВ "Юні Люкс" до Акціонерного товариства "Малинський каменедробильний завод" про стягнення 412 003,03 грн за договором оренди майна від 01.04.2024 № 01.03.
Колегія суддів зауважує, що обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство.
У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування для забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.
Згідно ч.1. ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. 
Відповідно до ст.129-1 Конституції України Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. У ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» зазначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Згідно ч.1. ст.533 КПК вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. 
За невиконання судового рішення передбачена кримінальна відповідальність згідно ст.382 Кримінального кодексу України. 
Відповідно достатньо мотивованими є твердження апелянта, що з 16.11.2024 майно, зазначене у договорі оренди від 01.04.2024 №01.03, не могло використовуватися будь якою особою і у будь якій формі, у тому числі як об`єкт оренди.
Заперечення ініціюючого кредитора стосовно того, що арешт поширювався на частину майна, суд вважає безпідставними, оскільки за змістом ухвали Печерського районного суду м. Києва арешт накладено на весь комплекс будівель і споруд № 4, який є предметом договору оренди.
Отже, перевірити обґрунтованість вимог заявника за наявності численних і суттєвих заперечень боржника у даному випадку суд може лише у позовному провадженні з використанням інструментів та процедур, характерних для такого провадження і передбачених ГПК України в межах позовного провадження. 
Зокрема, у частині встановлення реальних обставин справи та подання доказів, зокрема щодо реального використання чи не використання орендатором відповідного майна згідно до договору оренди у період з 16.11.2024, знаходження на об`єкті оренди майна боржника, відповідні фактичні обставини можливо було об`єктивно встановити шляхом призначення судової експертизи в межах позовного провадження відповідно до приписів ГПК.
На час проведення підготовчого засідання у справі № 906/1235/25 за заявою кредитора вже було відкрито провадження у справі за відповідним позовом боржника у справі № 906/1295/25.
У постанові від 19.08.2020 у справі № 910/2522/20 Верховний Суд щодо застосування положень вказаної норми КУзПБ зауважив, що наявність заперечень боржника щодо кредиторських вимог ініціюючого кредитора, безспірність яких не підтверджується судовим рішенням, є свідченням наявності спору про право щодо таких вимог ініціюючого кредитора.
У вказаній постанові Верховний Суд наголосив, що суть підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство через те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, полягає в тому, що саме на час підготовчого засідання (тобто до відкриття провадження у справі) існує спір, який не був предметом судового розгляду, між ініціюючим кредитором та боржником щодо вимог, які є підставою для звернення кредитора з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд в даному випадку помилково розцінив подання ТОВ "Юні Люкс" позову у справі № 906/1295/25 після подання заяви АТ "Малинський каменедробільний завод" заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, як намагання створити спір про право, оскільки наявні в матеріалах справи докази та правовідносини сторін беззаперечно вказують на існування спірних питань щодо утворення заборгованості до звернення ініціюючого кредитора.
Встановивши наведені обставини, суд дійшов висновку, що доводи апелянта щодо неправомірного нарахування орендної плати є підставою для перевірки обґрунтованості вимог кредитора та наявності у даному випадку спору про право між сторонами в розумінні положень частини 6 статті 39 КУзПБ на момент відкриття провадження у справі про банкрутство.
В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника за заявою кредитора через існування між ними невирішеного в позовному порядку спору про право щодо заявлених кредиторських вимог, відтак апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Житомирської області від 04.11.2025 у справі № 906/1235/25 - скасуванню з підстав невідповідності висновків обставинам справи. 
Керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс" задоволити.
Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 04 листопада 2025 року у справі № 906/1235/25 скасувати. Прийняти нове рішення.
Відмовити Акціонерному товариству "Малинський каменедробильний завод" у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Юні Люкс".
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 906/1235/25 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "30" січня 2026 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М. 

Суддя   Крейбух О.Г. 

Суддя   Олексюк Г.Є.