Головуючий І інстанції: Т.С. Канигіна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 р. 	Справа № 520/27674/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 21.11.25 по справі № 520/27674/24
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківського окружного адміністративного суду   
про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом Харківського окружного адміністративного суду, в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Харківського окружного адміністративного суду щодо ненадання відповіді за запитом від 15.09.2024, а також у ненаданні листом Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 №05-24/44063/24/ 2024 інформації у формі належним чином завірених копій ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі № 520/14348/19, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у справі № 520/37462/23 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №520/30249/23;
- зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд надати відповідь за запитом від 15.09.2024, а також інформацію на запит від 29.09.2024 у формі належним чином завірених копій ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі №520/14348/19, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у справі № 520/37462/23 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.11.2023 у справі №520/30249/23.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що відповідачем незаконно позбавлено позивача на забезпечення до інформації шляхом ненадання відповіді на запит на інформацію від 15.09.2024 та ненадання інформації за запитом від 29.09.2024.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківського окружного адміністративного суду про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що на його думку, посилання у листі відповідача на те, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року у справі №520/14348/19 ним вже отримана, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2024 року у справі № 520/37462/23 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №520/ 30249/23 надіслані йому у електронній формі і для отримання копій за вказаними рішеннями позивачу слід звернутися знову до суду з письмовою заявою, не є підставою для відмови у задоволенні запиту позивача від 29 вересня 2024 року.
Позивач вважає, що посилання суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні на пояснення відповідача свідчить про однобокість сприйняття та оцінки обставин справи на користь колег, тобто керівництва Харківського окружного адміністративного суду.
Представник відповідача скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на його думку, відповідачем належним чином та відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" надано відповідь на запити позивача від 15.09.2024 та від 29.09.2024, отже не порушено права та інтереси позивача.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із запитом від 15.09.2024, а саме: просив надати інформацію у формі належним чином завірених копій ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі №520/14348/19, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у справі № 520/37462/23, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №520/30249/23 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2023 у справі № 520/11406/22 /а.с.10-11/.
Відповідно до відповіді Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 №05-24/42029/24 /а.с.78/ запитувані належним чином завірені копії виконавчих документів по адміністративним справам №520/14348/19, №520/37462/23, №520/30249/23 та №520/11406/22 виготовлені, підписані та готові до видачі. Видача копій рішень та виконавчих листів за списками здійснюється кожного робочого дня з понеділка по четвер з 09:00 год. до 17:00 год., у п`ятницю з 09:00 год. до 15:45 год., обідня перерва з 13:00 год. до 13:45 год., у приміщенні суду за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 6 (Північний корпус ХНУ ім. В.Н. Каразіна). Чинним законодавством України не передбачено направлення таких документів заявникам на їх адреси. Звернуто увагу, що суд здійснює свою діяльність за дотриманням умов відсутності загрози життю та здоров`ю учасникам судового процесу, суддям та працівникам суду з урахуванням вимог воєнного часу.
Крім того, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із запитом від 29.09.2024 /а.с.13-15/, а саме: просив надати інформацію у формі належним чином завірених копій ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі №520/14348/19, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у справі № 520/37462/23, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №520/30249/23.
У відповіді Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 №05-24/44063/24/2024 /а.с.18-19/ наведено, що відповідно до інформації з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" ухвалу від 20.09.2022 у адміністративній справі № 520/14348/19 отримано позивачем 05.11.2022. Рішення від 01.03.2024 у справі №520/37462/23 позивачу направлено на офіційну електронну адресу в електронній формі в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, та отримано 01.03.2024. Зазначене рішення набрало законної сили 02.04.2024. Рішення від 30.11.2023 у справі №520/30249/23 позивачу направлено на офіційну електронну адресу в електронній формі в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, та отримано 01.12.2023. Рішення від 30.11.2023 у справі №520/30249/23 набрало законної сили 01.01.2024. На день надання відповіді заяв від позивача по вказаним справам стосовно видачі копії рішення, яке набрало законної сили, не надходило.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином та відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" надано відповідь на запити позивача від 15.09.2024 та від 29.09.2024.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публячної інформації" (далі Закон № 2939-VI) публічна інформація – це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єкта владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.
Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.
Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Згідно зі статтею 8 Закону № 2939-VI таємна інформація – це інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.
Порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.
За приписами пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень – органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Водночас відносини щодо доступу до судових рішень судів регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень" (далі Закон № 3262-IV).
Згідно із частиною першою статті 2 Закону № 3262-IV рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 3262-IV судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. Якщо судовий розгляд відбувався у закритому судовому засіданні, судове рішення оприлюднюється з виключенням інформації, яка за рішенням суду щодо розгляду справи у закритому судовому засіданні підлягає захисту від розголошення. У визначених законом випадках судове рішення про надання дозволу на проведення розвідувального заходу або про відмову в наданні такого дозволу, винесене у закритому судовому засіданні, не оприлюднюється і не публікується.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3262-IV для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі – Реєстр).
Частинами першою та другою статті 4 цього Закону визначено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному вебпорталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 7 Закону № 3262-IV у текстах судових рішень, що відкриті для загального доступу, не можуть бути розголошені, зокрема, такі відомості: інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні. У таких випадках суд має вказати, яка саме інформація, для забезпечення захисту якої розгляд справи або вчинення окремих процесуальних дій відбувалися у закритому судовому засіданні, не підлягає розголошенню і має бути замінена літерними або цифровими позначеннями. 
Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 826/20221/16 (провадження № 11-1459апп18, пункт 143).
З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу ненадання ОСОБА_1 належним чином завірених копій ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 у справі № 520/14348/19, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2024 у справі № 520/37462/23 та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2023 у справі №520/30249/23.
Колегія суддів аналізуючи наведене правове регулювання вважає, що судове рішення є публічною інформацією, однак зі спеціальним порядком доступу (ознайомлення) учасників відповідних процесів до інформації, створеної (одержаної) у ході судового провадження, отже текст судового рішення може бути отримано виключно в порядку, визначеному КАС та Законом № 3262-IV.
Закон № 2939-VІ визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до будь-якої публічної інформації, відображеної та задокументованої будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша статті 1 Закону № 2939-VІ).
Натомість Законом № 3262-IV регулюються відносини щодо забезпечення доступу лише до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Реєстру (стаття 1 Закону № 3262-IV).
Отже, норми Закону № 2939-VІ та Закону № 3262-IV співвідносяться як загальні та спеціальні. Тому хоч інформація, яка міститься в судових рішеннях, є публічною у розумінні Закону № 2939-VІ, однак відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень регулюються Законом № 3262-IV, а положення Закону № 2939-VІ до цих відносин не застосовуються.
Подібний правовий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 9901/118/21.
З матеріалів справи встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , звернувся із запитом поданим відповідно до норм Закону України "Про доступ до публячної інформації" до Харківського окружного адміністративного суду 15.09.2024 (неділя - вихідний день), у зв`язку з чим запит зареєстрований у Харківському окружному адміністративному суді 16.09.2024 (наступний робочий день після вихідного - понеділок) за вх.№01-27/91658/24.
Відповідачем розглянуто цей запит та листом від 19.09.2024 №05-24/42029/24 надано відповідь.
23.09.2024 відповідачем сформовано відомість №4 на просту письмову кореспонденцію, оплачену з використанням державного знака маркувальної машини /а.с. 68/.
Тобто, розгляд звернення позивача від 15.09.2024 здійснений належним суб`єктом та у строк, визначений Законом №2939-VI (не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту).
Позивач, ОСОБА_1 , також звернувся із запитом поданим відповідно до норм Закону України "Про доступ до публячної інформації" до Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2024 (зареєстровано вх.№01-27/96919/24 від 30.09.2024).
Відповідачем розглянуто цей запит та листом від 02.10.2024 №05-24/44063/24/2024 надано відповідь.
Відповідь на запит від 02.10.2024 №05-24/44063/24/2024 надіслана на адресу електронної пошти позивача, зазначену ним у запиті /а.с. 69/.
Отже, розгляд звернення позивача від 29.09.2024 здійснений належним суб`єктом та у строк, визначений Законом №2939-VI.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 5,9 ст. 251 КАС України, учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Копії судових рішень можуть бути видані повторно за заявою особи у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 КАС України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу.
Таким чином, враховуючи, що копії рішень суду, які набрали законної сили, по адміністративних справах виготовляються відповідальними працівниками суду за окремими письмовими заявами учасників справ в порядку черговості опрацювання таких заяв, колегія суддів дійшла висновку, що позивач, ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до Харківського окружного адміністративного суду з заявами про отримання копій зазначених судових рішень, відповідно Кодексу адміністративного судочинства України та Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.
Крім того, колегія суддів вважає помилковим посилання позивача на висновки, викладені у справі № 520/35697/24, які не є релевантними обставинам у цій справі, оскільки стосуються надання інформації, щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належним чином та відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" надано відповідь на запити позивача від 15.09.2024 та від 29.09.2024.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 року по справі № 520/27674/24 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.11.2025 по справі № 520/27674/24 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло