Справа №295/18647/25
Категорія 331
3/295/587/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.01.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Костенко С.М. розглянув матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 185 КУпАП,  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, учасника бойових дій, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 , -

в с т а н о в и в :
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 21.12.2025 о 00 год. 40 хв. за адресою: м.Житомир, проспект Незалежності, 29, на АЗС «UPG», ОСОБА_1 перебував в громадському місці у п`яному вигляді, на законну вимогу інспектора взводу 1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП лейтенанта поліції Назарець Д.Г. не надав документи, що засвідчують особу, чіплявся до громадян, шарпав за формений одяг.
В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що 21.12.2025 разом із дружиною зперебували на території АЗС. Він пішов до туалетної кімнати, а дружина пішла купити кави. Коли він вийшов побачив, щонНевідомі особи, в кількості до десяти осіб, чіпляються до дружини, у зв`язку з чим заступився за останню. Після чого зазначені особи почали провокувати бійку, у зв`язку з цим викликав поліцію. Однак поліцейські безпідставно відпустили ініціатора конфлікту, не передивилися відеозаписи з камер спостережень, що його сильно обурило, у зв`язку з чим виникла словесна перепалка. На вимогу поліцейських надав документи, неправомірних дій по відношенню до поліцейських не вчиняв, за формений одяг їх не шарпав. Погодився проїхати до відділку поліції, не заперечував щодо застосування кайданок, супротиву не чинив.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, відеозапис, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами тощо.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У справі «Barbera, Messeguand Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Одночасно, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. The United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Щодо обґрунтованості поширення на вказану категорію справ гарантій Конвенції необхідно зазначити таке.
Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи, що потребує належного до цього ставлення.
Відповідно звернуто увагу уповноважених осіб на необхідності дотримання правил та процедур під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, належному фіксуванні доказів вчинення правопорушення та їх зберіганні тощо.
У справах проти України ЄСПЛ розглядав питання про віднесення правопорушень, передбачених КУпАП, до «кримінального аспекту» в розумінні Конвенції, що, з огляду на суворість передбаченого покарання правопорушення, не є незначним та такі адміністративні провадженні слід вважати по суті кримінальними і такими, що вимагають застосування всіх гарантій статті 6 Конвенції.
Одночасно практика Європейського суду з прав людини щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення зосереджена навколо фундаментальних засад здійснення правосуддя у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, забезпеченні дотримання положень Конвенції в частині реалізації статті 6, яка гарантує кожному право на справедливий суд.
Диспозицією ст. 185 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення - це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення. До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.
Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП виступають суспільні відносини у сфері забезпечення громадського порядку та суспільної безпеки, також у сфері державного управління.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає у злісній непокорі законному розпорядженню або вимозі працівника поліції (або члена громадського формування з охорони громадського порядку чи державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку) при виконанні ним службових обов`язків.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі прямого умислу.
Відтак, відповідно до ст. 185 Кодексу про адміністративні правопорушення, злісна непокора повинна проявлятись у відмові від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівників поліції при виконанні службових обов`язків, або у відмові, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
Саме на таке тлумачення посилається й Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2011 №10-рп/2011.
Під час судового розгляду не здобуто доказів про те, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору працівникам поліції, у вигляді відмови надати документи та шарпання працівника поліції за формений одяг. Протокол складено лише на підставі рапорта поліцейського. Рапорт в даному випадку не єджерелом доказів, а є лише інформацією, яка підлягає подальшій перевірці і збирання доказів. 
Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери поліцейського ОСОБА_1 перебуваючи на території АЗС, висоловлював своє обурення з приводу того, що поліцейські без належної перевірки відпустили молодих людей, які в приміщенні АЗС намагалися вчинити бійку, ображали його дружину. На вимогу поліцейських надати документи, виконав цю вимогу. Під час спілкування ОСОБА_1 висловлювався словами нецензурної лайки, однак не шарпав поліцейського за формений одяг, не чинив злісну непокору. Погодився бути затриманим, завів руки назад і йому було одягнуто спецзасоби-кайданки. В приміщенні відділу поліції, куди останній був доставлений, жодних неправомірних дій не вчиняв.
Висловлення нецензурною лайкою у громадському місці чинним законодавством кваліфікується як дрібне хуліганство, передбачене ст. 173 КУпАП, а у випадках наявності кваліфікуючих ознак за ст. 296 ч.1 КК України. 
Жодного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_1 за вчинення правопорушення за ст. 185 КУпАП суду не надано, як і не здобуто під час судового розгляду.
Таким чином, судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки складу правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, що свідчить про відсутність вини, а відтак робить неможливим притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї грунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності.
Обов`язок щодо збирання доказі покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно с п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.
З огляду на наведені обставини, матеріали справи відносно ОСОБА_1 не містять безумовних та беззаперечних доказів на підтвердження вчинення останнім інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, що виключає провадження у справі та підлягає закриттю. 
Керуючись ст. 247,283, 284, КУпАП суд, -
п о с т а н о в и в :
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1  за ст. 185 КУпАП - закрити за відсутністю складу правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня її прийняття.

Суддя С.М.Костенко