ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року	Львів	Справа № 300/216/25 пров. № А/857/24411/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження суддею Шумей М.В. у м. Івано-Франківську у справі №300/216/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ :

13 січня 2025 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань на його користь 500783,30 грн невиплаченої пенсії за період з 01.02.2019 по 30.11.2019.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
В апеляційній скарзі зазначає, що доплату за період з 01.02.2019 по 30.11.2019 в сумі 500783,30 грн включено в реєстр, виплата за яким буде проведена лише при наявності фінансування з Державного бюджету. Скаржник зпокликаючись на пункти 20 та 29 ч.1 ст.116 БК України, зазначає, що взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Згідно доводів скаржника, ОСОБА_1 шляхом стягнення з Головного управління за рахунок бюджетних асигнувань 500783,30 грн невиплаченої пенсії за період з 01.02.2019 року по 30.11.2019 фактично просить змінити та розширити резолютивну частину рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.10.2020, по справі № 300/1439/20 змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, що суперечить інституту зміни способу і порядку виконання рішення суду та є неможливим, оскільки судове рішення є незмінним.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що з 03 лютого 1993 року ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Починаючи із 01 жовтня 2011 року орган пенсійного фонду, який обслуговує Верховинський район, де проживає позивач, виплату пенсії почав систематично проводити із обмеженням її максимальним розміром в десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що послужило причиною неодноразового звернення до суду із позовними вимогами про визнання дій пенсійного органу щодо обмеження виплати пенсії неправомірними, які судами задовольнялися.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 300/1439/20 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо перерахунку пенсії з 01.02.2019 та з 01.03.2019 на підставі рішень відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 8 м.Косів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.12.2019 та від 12.12.2019 № 926020200137 з урахуванням середньомісячної заробітної плати по народному господарству за період з 01.02.2008 по 01.01.2010 в розмірі 18464,08 грн, скасовано рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 8 м. Косів Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 03.12.2019 та 12.12.2019 №926020200137, якими проведено перерахунок пенсії позивача з урахуванням середньомісячної заробітної плати по народному господарству за період з 01.02.2008 по 01.01.2010 в розмірі 18464,08 грн та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплатити пенсійні виплати за період з 01.02.2019 по 30.11.2019, які були розраховані з урахуванням середньомісячної заробітної плати по народному господарству за період з 01.02.2008 по 01.01.2010 в розмірі 54440,26 грн та з урахуванням рішення суду від 23.04.2019 у справі № 300/604/19 виплатити без обмеження 10-ма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням проведених виплат.
12 лютого 2021 року оригінал виконавчого листа за № 300/1439/20 відповідно до статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII позивач направив для добровільного виконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Однак відповідач повернув його позивачу і на виконання зазначеного вище рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області нарахувало заборгованість по виплаті пенсії за період з 01 лютого 2019 року по 30 листопада 2019 року в сумі 500783,30 грн, про що надало відповідну довідку та у супровідному листі від 30.03.2021 №1983-1941T-02/8-0900/21 зазначило, що борг по пенсії може бути плачений тільки при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету.
Що стосується виконання судового рішення в частині виплати заборгованості по пенсії, пенсійне управління послалося на статті 23 та 116 Бюджетного кодексу України і зазначило, що виплата пенсії по Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету, у зв`язку з чим нарахована сума боргу на виконання рішення суду, може бути виплачена при наявності додаткового фінансування з державного бюджету.
27 січня 2023 року оригінал виконавчого листа та довідку Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про нараховану заборгованість по виплаті пенсії позивач направив для виконання до Державної казначейської служби України з посиланням на статті 1, 2, 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», однак виконавчий лист казначейською службою повернутий без виконання і в супровідному листі 5-11-11/3211 від 22.02.2023 року зазначено, що оскільки рішення суду має зобов`язальний характер, то воно казначейством не виконується.
30 серпня 2023 року позивач вчергове звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій зазначив, що рішення суду, яким визнано протиправними дії пенсійного органу та зобов`язано виплатити пенсійні виплати за період з 01.02.2019 по 30.11.2019 не виконується із 26 січня 2021 року (часу набрання рішенням законної сили) та просив повідомити на якій стадії виконання рішення суду по виплаті заборгованості по пенсії, яким законом чи нормативними актами керується пенсійний орган при виконанні вищевказаного судового рішення, а також просив повідомити які заходи вживалися щодо його виконання.
На вказану заяву пенсійний орган листом від 18.09.2023 повідомив позивача, що нарахований борг внесено до Реєстру судових рішень та буде виплачено при наявності додаткового фінансування з Державного бюджету в порядку черговості з урахуванням дати набрання рішенням законної сили.
Така відповідь управління та те, що рішення в частині виплати заборгованості по пенсійних виплатах не виконується тривалий час, послужило підставою для звернення до суду із заявою про встановлення судового контролю, однак ухвалою Івано-Франківського окружного суду від 16 листопада 2023 року у справі 300/1439/20 відмовлено у встановленні судового контролю.
09 лютого 2024 року позивач знову звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій зазначав, що незважаючи на приписи Конституції України та законодавчі положення рішення суду про виплату заборгованості по пенсії не виконується вже більше трьох років, в черговий раз просив повідомити, які заходи вживалися ним щодо виконання судового рішення в цій частині, який я на черзі в підсистемі «Реєстр судових рішень» і коли рішення про виплату заборгованості по пенсії буде виконано та зазначав, що посилання на те, що рішення може бути виконане лише при наявності додаткового фінансування із державного бюджету з посиланням на приписи Бюджетного кодексу України є безпідставним, оскільки такої підстави щодо невиконання судового рішення не передбачено жодним законодавчим чи нормативним актом, однак позитивної відповіді не отримав, пенсійні виплати не отримав і на даний час.
Вважаючи, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність, яка виразилась у невиплаті позивачу коштів з 01.02.2019 по 30.11.2019, позивач звернувся до суду із позовом.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до положень статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Згідно положень статті 47 Закону №1058-VI пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.
Судом встановлено та не заперечується позивачем, що нараховані відповідачем суми доплат до пенсії у розмірі 500783,30 гривень були нараховані на виконання рішення суду та не виплачені до цього часу через відсутність фінансування ПФУ.
Водночас, відповідно до пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1), видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених у Державному бюджеті України на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.
Згідно статті 8 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначав, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.
Водночас варто зазначити, що органи Пенсійного фонду України фінансують вказані види пенсійних виплат за рахунок коштів Державного бюджету, реалізовуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація Пенсійному фонду України на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсії за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.
При цьому, Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нищого рівня - Пенсійний фонд України.
Отже, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від волі окремого територіального органу Пенсійного фонду України.
У свою чергу, згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.
Суми пенсії, нараховані на виконання судових рішень, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України.
Враховуючи викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на виконання рішення по даній конкретній справі вжито всіх можливих (конкретних) заходів. Проведення виплати заборгованості за рішенням суду не належить до компетенції Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, який, в свою чергу, не має повноважень і можливості вплинути на Пенсійний фонд України чи Міністерство соціальної політики України.
Також апеляційний суд враховує, що грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю ГУ ПФУ, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України та відповідно до порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Водночас стягнення з суб`єкта владних повноважень (територіального органу ПФУ) коштів, які знаходяться на його рахунках, але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанесення шкоди необмеженій кількості осіб.
Резюмуючи наведене, апеляційний суд наголошує, що право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості по пенсії не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть покликатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Висновки аналогічні за змістом викладені Верховним Судом у постанові від 24.07.2023 у справі № 420/6671/18.
Водночас, задоволення позову у спосіб, заявлений позивачем, не буде відповідати вимогам справедливості, оскільки призведе до ситуації, коли, інші особи, які також мають право на виплату пенсії за рішеннями суду, що внесені до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, раніше, ніж рішення про перерахунок пенсії позивача, отримають належні їм кошти зі ще більшою затримкою ніж у позивача.
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, які підлягають скасуванню.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 317, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року у справі №300/216/25 - скасувати.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк