Справа №: 486/2401/25 Провадження № 3/486/67/2026 	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2026 року м. Південноукраїнськ

Південноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,
при секретарі Маляновій А.А.,
учасники справи: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпіла ОСОБА_2 ,
розглянувши справи про адміністративні правопорушення, які надійшли з Відділення поліції №3 Вознесенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 724443 від 25 листопада 2025 року, 25 листопада 2025 року о 15:00 год ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , в п`яному вигляді, вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_2 домашнє насильство психологічного характеру, а саме, висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим міг завдати шкоди психологічному здоров`ю потерпілої.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ВАД № 724324 від 26 листопада 2025 року, 26 листопада 2025 року о 22:40 год, ОСОБА_1 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , перебував у п`яному вигляді , порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА № 528722 від 25 листопада 2025 року «заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою», а саме, донькою ОСОБА_2 .
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, як домашнє насильство, тобто умисне вчинення будь-яких діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, як невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. 
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне адміністративні справи №486/2401/25 провадження № 3/486/67/2026 та №486/2463/25 провадження №3/486/87/2026 об`єднати в одне провадження та надати справі №486/2401/25 провадженню № 3/486/67/2026.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та потерпіла ОСОБА_2 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
В силу ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні, в тому числі й адміністративного правопорушення, слід виходити з положень ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого.
Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09 червня 2011 року, заява № 16347/02).
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за умисне вчинення будь-яких діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого.
Як вбачається з рапорту щодо повідомлення зі служби 102 від 25 листопада 2025 року, ОСОБА_2 звернулась до поліції через те, що її батько «кричить та вчиняє бійку», вчиняє домашнє насильство.
Згідно протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25 листопада 2025 року ОСОБА_2 повідомила про вчинення її батьком ОСОБА_1 відносно неї домашнього насильства.
В своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначає, що її батько ОСОБА_1 25 листопада 2025 року, за місцем їх проживання, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме, виражався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою.
В протоколі про адміністративне правопорушення ВАД №724443 від 25 листопада 2025 року в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказано «надасть в суді». ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу, про що зроблено відповідний запис.
Додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали не містять доказів того, що ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_2 . Свідки правопорушення відсутні.
Стаття 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство в сім`ї - насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, підпадають такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Законодавець визнав адміністративним правопорушенням не будь-яке домашнє насильство, а лише те, яке потягло за собою завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого або ж могло спричинити таку шкоду.
Водночас, домашнє насильство характеризується такими ознаками: умисність (з наміром досягнення бажаного результату); спричинення шкоди; порушення прав і свобод людини; значна перевага сил (фізичних, психологічних, пов`язаних із вищою посадою тощо) того, хто чинить насильство.
Для наявності складу адміністративного правопорушення щодо вчинення домашнього насильства є обов`язковим одночасне існування вищевказаних ознак, у разі відсутності хоча б однієї із ознак дії особи не можна розцінювати як насильство.
Самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання та приниження не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Судом не було встановлено на підставі наданих доказів, що потерпілій спричинено емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або спричинення шкоди психічному здоров`ю.
Необхідність дотримання вимог статті 62 Конституції України (неможливість обґрунтовувати обвинувачення припущеннями, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь), вимог статті 6 Конвенції (щодо забезпечення прав обвинувачених) та застосування основних принципів та європейських стандартів щодо рівня доказового забезпечення («поза розумних сумнівів»), дає суду підстави для висновку про недоведеність достатніми та неспростованими доказами факту вчинення ОСОБА_1 25 листопада 2025 року домашнього насильства відносно ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 173-8 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.
Судом встановлено, що 25 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_1 , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру стосовно ОСОБА_2 , винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 528722 та застосований захід: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на три доби з 15:30 год 25 листопада 2025 року по 15:30 год 28 листопада 2025 року. 
Тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 528722 від 25 листопада 2025 року не містить підпису ОСОБА_1 та в матеріалах справи відсутні докази обізнаності ОСОБА_1 щодо його винесення, змісту та наслідками порушення його вимог.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 від 26 листопада 2025 року, 26 листопада 2025 року о 22:40 год. її батько ОСОБА_1 порушив вимоги заборонного припису та почав з нею говорити. Домашнє насильство будь-якого характеру відносно неї батько в цей день не вчиняв.
Щодо наявності в матеріалах справи двох рапортів щодо повідомлення зі служби 102 від 25 листопада 2025 року та 26 листопада 2025 року, суд вважає за необхідне зазначити, що вказані документи не можуть слугувати однозначними доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, оскільки в них зафіксовані факти щодо заяви ОСОБА_2 та подальші дії працівників поліції при обслуговуванні виклику.
Додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали не містять достатніх доказів невиконання ОСОБА_1 термінового заборонного припису, винесеного відносно нього.
З`ясувати обставини справи у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та потерпілої не виявилось можливим, оскільки останні до суду не з`явились.
Об`єктивних доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст.173-8 КУпАП, матеріали справи не містять.
Вищевказане свідчить про відсутність складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП є підставою для закриття адміністративного провадження.
За таких обставин, суд вважає, що провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, підлягає закриттю за відсутності складу адміністративних правопорушень.
Керуючись ст. ст. 247, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд
П О С Т А Н О В И В:

Справи про адміністративне правопорушення № 486/2401/25 та № 486/2463/25, провадження № 3/486/67/2026 та № 3/486/87/2026, відповідно, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення об`єднати в одне провадження та надати справі №486/2401/25, провадженню № 3/486/67/2026.
Провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - за відсутністю складу адміністративних правопорушень.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку її оскарження.
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Південноукраїнський міський суд Миколаївської області, протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя 	Г. А. Далматова