Справа № 953/3041/23 
Провадження № 1-кп/646/85/2026 

В И Р О К 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року          місто Харків 

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі колегії: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за № 22023220000000124 від 16.01.2023 з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янська Харківської обласні, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, холостого, не працюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого 
- у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

22.02.2022 Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено. 24.02.2022 о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати широкомасштабне вторгнення в Україну.
У подальшому Збройними Силами РФ та іншими військовими формуваннями і підрозділами РФ, здійснено вторгнення на територію суверенної держави України.
24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено та який діє і наразі.
Так, у період з 24.02.2022 по 09.09.2022 представниками ЗС РФ та підконтрольними РФ військовими збройними формуваннями окуповано територію м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області.
06.06.2022 на території м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області, утворено всупереч законодавству України окупаційну адміністрацію, так звану «Временную гражданскую администрацию Харьковской области» згідно наказу № 2/22 від 03.06.2022, виданим «главою» вказаної окупаційної адміністрації ОСОБА_8 ..
Відповідно до наказу № ОГ-28/22 від 05.07.2022 затверджено « положение об Управлении внутренних дел Временной Гражданской администации Харьковской области» згідно якого вказане управління є правоохоронним органом.
У період не пізніше 05.07.2022 Указом «Главы» «Временной гражданской администрации Харьковской области» на тимчасово окупованій території м. Куп`янськ Куп`янського району Харківської області створено незаконний правоохоронний орган під назвою «Управление внутренних дел Временной Гражданской администрации Харьковской области».
Разом з цим, не пізніше червня 2022 року у обвинуваченого ОСОБА_5 , який перебував на території м. Куп`янська виник кримінальний протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.
У зв`язку з вказаними обставинами, не пізніше червня 2022 року обвинувачений, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, будучи обізнаним про введення на території України воєнного стану, прибув за місцезнаходженням підрозділу окупаційної, адміністрації держави-агресора «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. Харківська, буд. 14, де написав заяву про працевлаштування.
Далі, 05.07.2022 відповідно до наказу «начальника Управлення внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области» № 1-лс від 05.07.2022 обвинуваченого призначено на посаду «старшины группы тылового обеспечения».
Так, у період з 05.07.2022 по 09.09.2022 обвинувачений, продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, займав посаду у вказаному незаконному правоохоронному органу «Управление внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области», створеному на тимчасово окупованій території за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. Харківська, буд. 14, за що отримав грошову винагороду в розмірі 40 000 російських рублів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 своєї провини в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, зазначивши, що на початку березня 2022 війська рф окупували м. Куп`янськ Харківської області. В місто зайшла військова техніка рф, та військові зі зброєю. На встановлених постах, знаходилися військові, на формі яких було зазначено «ДНР». Був обізнаний про агресивні дії рф стосовно України. В період окупації знаходився вдома в м. Куп`янську, не намагався виїхати з окупованої території. Від знайомого дізнався, що колишні співробітники поліції відновлюють будівлю поліції. Коли прийшов до будівлі поліції, побачив знайомих, які запропонували приєднатися. Став приходити на роботу, відновлював в будівлі поліції електрику. Іншої роботи, окрім роботи електрика не виконував. В приміщені поліції проводив електричну проводку, ремонтував електричні розетки, вкручував електричні лампочки. Наприкінці липня або на початку серпня 2022, співробітник відділу кадрів поліції запропонувала укласти трудовий договір на посаду «старшина тыла», на яку погодився. Завірили, що приймають на роботу на три місяці фіктивно, а коли на цю посаду прийдуть інші, повернуть документи. Зі слів співробітника відділу кадрів знає, що цивільних посад в створеній рф поліції не було. Документи на працевлаштування підписував в добровільному порядку, ніякого примусу не було. Підтвердив, що висновки почеркознавчої експертизи відповідають дійсності. В документах стоїть саме його підпис. Інших варіантів заробити гроші, не було. За роботу один раз отримав заробітну плату в розмірі 40 000 рублів рф. Погодився на працю, так як було скрутне матеріальне становище. 
Крім того, що обвинувачений не визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, його вина підтверджується зібраними в ході досудового розслідування з дотриманням вимог КПК України письмовими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та показами свідків, допитаних в судовому засіданні.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого знає давно, разом працювали в поліції, свідок працював криміналістом, а обвинувачений у відділі зв`язку. Дав згоду працювати на окуповану владу, у зв`язку з чим знає, що обвинувачений робив в поліції у відділі сигналізації та зв`язку електриком. Обвинувачений не повідомляв, що його примусили працювати. Говорив, що працює, у зв`язку з тяжкими сімейними обставинами, а саме, відсутність грошей.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що місто Куп`янськ з 06.03.2022 по 06.09.2022 було окуповано рф. Під час окупації, для відновлення роботи в будівлі районної поліції, була задіяна бригада електриків, яка проводила електричну проводку. До складу цієї бригади входив обвинувачений. Обвинувачений не займав будь-якої посади, на зборах особового складу райвідділу його не бачив. Знає, що у обвинуваченого було скрутне матеріальне становище. За виконану роботу отримували заробітну плату та пайки.
Відповідно до письмової заяви від 2022 на ім`я голови тимчасової цивільної адміністрації Харківської області ОСОБА_8 , обвинувачений просить прийняти його на посаду старшини управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області, у зв`язку з чим надав згоду на обробітку персональних даних та підписку про нерозголошення інформації, власноруч склав анкету, автобіографію та надав пояснення (а.с.16-22, 28-36 т.3);
З трудового договору тимчасової цивільної адміністрації Харківської області з робітником адміністрації від 2022, укладеного між головою тимчасової цивільної адміністрації Харківської області ОСОБА_8 та обвинуваченим, вбачається, що останній приймається на роботу до тимчасової цивільної адміністрації Харківської області на посаду старшини управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області, про що поставив свій особистий підпис (а.с.25,26 т.3);
Наказом управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області, № 1-лс від 05.07.2022, обвинуваченого ОСОБА_5 призначено по управлінню внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області до особового розпорядження виконуючим обов`язки старшини групи тилового забезпечення (а.с.44-65 т.3); 
Відповідно до штатної структури тимчасової цивільної адміністрації Харківської області обвинувачений ОСОБА_5 зарахований до групи тилового забезпечення на посаду «старшини» та штатної структури управління внутрішніх справ зарахований до відділу тилового забезпечення на посаду «техніка» (а.с.12- 15,66-74 т.3);
Платіжною відомістю № 15 від 24.08.2022 управління внутрішніх справ військово-цивільної адміністрації Харківської області, підтверджений факт отримання обвинуваченим грошової винагороди в розмірі 45 000 руб. рф. (а.с.1-11 т.3); 
В ході пред`явлення особи для впізнання, свідок ОСОБА_10 , серед пред`явлених осіб зображених на фото таблиці, вказав на фотознімок, на якому зображений обвинувачений ОСОБА_5 , що підтверджується протоколами пред`явлення особи для впізнання від 09.02.2023, фото таблицями та довідками до протоколу (а.с.93-100 т.3);
Постановою від 01.03.2023, мобільний телефон марки РОСО версії MIUI Global 12.5.8.0. (RJGMIXM), чорного кольору з прозорим чохлом, IMEІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою "Київстар" НОМЕР_3 , з паролем НОМЕР_7 (графічний ключ); мобільний телефон марки Samsung, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою "Водафон Україна" НОМЕР_6 , які зберігаються в слідчому відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2, визнані речовими доказами по справі (а.с.117-118);
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 18.04.2023 за № 28, рукописний текст в наступних документах:: «Согласие на обработку персональных данных»; «ЗАЯВЛЕНИЕ»; «ПОДПИСКА О НЕРАЗГЛАШЕНИИ ИНФОРМАЦИИ»; «АВТОБИОГРАФИЯ»; «АНКЕТА (заполняется собственноручно)»; «Объяснение»; «АВТОБИОГРАФИЯ ОСОБА_5 »; «Объяснение» виконаний підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..
Підпис від імені ОСОБА_5 в наступних документах: «Согласие на обработку персональных данных»; «ЗАЯВЛЕНИЕ»; «ПОДПИСКА О НЕРАЗГЛАШЕНИИ ИНФОРМАЦИИ»; «ТРУДОВОЙ ДОГОВОР Временной гражданской Администрации Харьковской области с работником администрации»; «ТРУДОВОЙ ДОГОВОР Временной гражданской Администрации Харьковской области с работником администрации» (другий примірник); «АВТОБИОГРАФИЯ»;  «АНКЕТА (заполняется собственноручно)» «Объяснение»; «АВТОБИОГРАФИЯ ОСОБА_5 »; «Объяснение» виконаний підозрюваним ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.121-149 т.3).
Відповідно до вимог статті 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За змістом частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно з вимогами частини 1 статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
За змістом статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання та інше. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з частиною 1 статті 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ для суду не має наперед встановленої сили.
Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх осіб, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.
Суд визнає здобуті по даному кримінальному провадженню докази належними, допустимими, достатніми і достовірними, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.
Аналізуючи всі дослідженні письмові докази, а також покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд дійшов висновку про їх належність та допустимість, і у своїй сукупності докази упевнюють суд у винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним злочину за вищевказаних обставин, та є достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд критично відноситься до доводів сторони захисту та обвинуваченого, про помилковість кваліфікації дій обвинуваченого, що має мати наслідком виправдовуваний вирок, оскільки виконанням обвинуваченим обов`язків, відповідно до зайнятої посади, не було пов`язано із реалізацією правоохоронної функції та виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, яка б зашкодила інтересам України, а мало на меті бажання вижити в умовах окупації, тому дії обвинуваченого скоріше підпадають під визначення «провадження господарської діяльності у взаємодії із державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території», та відповідно охоплюються диспозицією ч. 4 ст.111-1 КК України, а не ч.7 ст.111-1 КК України.
Так, об`єктом кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111-1 КК України, є основи національної безпеки України.
Суб`єктивна сторона кримінальних правопорушень характеризується прямим або непрямим умислом.
Суб`єктом злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України може бути лише громадянин України.
При кваліфікації злочинів за ст.111-1 КК України, державою-агресором наразі вважається рф. При цьому враховуються, зокрема, постанова Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII, Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022.
Окупаційна адміністрація російської федерації це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п.6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).
У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.
Суд зазначає, що фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст. 111-1 КК України, відповідно до ст.39 і 40 КК України.
У кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами ст. ст. 39, 40 КК України, яких суд у цьому кримінальному провадженні не встановив.
За ч. 7 ст. 111-1 КК України встановлена відповідальність за: добровільне зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території; добровільну участь в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території; добровільну участь в збройних формуваннях держави-агресора; надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.
У ч. 7 ст. 111-1 КК України, законодавець встановлює ознаку добровільності щодо зайняття громадянином України посади або участі у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях чи надання їм допомоги, тобто, у складі кримінального правопорушення за ч. 7 ст. 111-1 КК України важливе значення має саме добровільність, в цей же час, якщо особа здійснювала відповідні дії не добровільно, а під примусом (байдуже яким), то слід вважати, що склад даного кримінального правопорушення відсутній.
Як було встановлено в ході розгляду кримінального провадження, обвинувачений дав добровільну згоду на роботу в Управлінні внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області. Підтвердив, що будь-якого тиску психологічного та фізичного характеру, щодо примусу його до співпраці, з боку окупаційної влади не було. Обвинувачений підтвердив, що розумів, що працевлаштовується на посаді в незаконному правоохоронному органі створеному на тимчасово окупованій території, про що подав письмову заяву на ім`я голови тимчасової цивільної адміністрації Харківської області ОСОБА_8 , про прийняти його на посаду старшини управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області, надав згоду на обробітку персональних даних та підписку про нерозголошення інформації, власноруч склав анкету, автобіографію та надав пояснення.
Отже, зайняття обвинуваченим посади старшини групи тилового забезпечення у незаконно створеному на окупованій території правоохоронному органі, Управління внутрішніх справ тимчасової цивільної адміністрації Харківської області та забезпечення його функціонування правильно кваліфіковано за ч. 7 ст. 111-1 КК України.
Зокрема, у постанові ККС ВС від 22 січня 2024 року у справі № 953/406/23 йшлося про зайняття особою у створеному окупаційною владою органі посади, яка, на її переконання, не належить до правоохоронних чи правозастосовних. Проте Суд зробив висновок, що кримінальна відповідальність за дії, передбачені ч. 7 ст. 111-1 КК України, настає у разі добровільного зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. 
Таким чином суд вважає обвинуваченого ОСОБА_5 винним у добровільному зайнятті посади в незаконному правоохоронному органі створеному на тимчасово окупованій території та кваліфікує його дії за ч.7 ст.111-1 КК України.
Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину з використовуванням умов воєнного стану.
Обвинувачений на обліках лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, злочин скоїв вперше.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
При призначенні покарання обвинуваченому, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. 
Отже суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і слід призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, передбаченої ч. 7 ст.111-1 КК України.
Крім того, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.
Обвинувачений скоїв злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений своїми діями фактично допомагав державі-агресору створити певну вертикаль незаконного правоохоронного органу і фактично вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення обвинуваченому додаткового покарання, а саме права обіймати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та органах, що надають публічні посади.

При прийнятті рішення суд також враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.
З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.
Також, санкцією ч.7 ст.111-1 КК України передбачено таке додаткове покарання як конфіскація майна, яке в даному випадку не є обов`язковим і може не призначатися судом.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, спів розмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Арешт тимчасово вилученого майна - скасувати.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Судові витрати стягнути з обвинуваченого.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ст.111-1 ч.7 КК України, призначивши йому покарання у виді дванадцяти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та органах, що надають публічні посади строком на десять років без конфіскації усього належного йому на праві особистої власності майна.
Строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 рахувати з 01.03.2023 з моменту затримання.
Строк відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та органах, що надають публічні посади обчислювати з моменту відбування основного покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_5 залишити раніше обраний, у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі: мобільний телефон марки РОСО версії MIUI Global 12.5.8.0. (RJGMIXM), чорного кольору з прозорим чохлом, IMEІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою "Київстар" НОМЕР_3 , з паролем НОМЕР_7 (графічний ключ); мобільний телефон марки Samsung, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , з сім-карткою "Водафон Україна" НОМЕР_6 , які зберігаються в слідчому відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 - передати в розпорядження законного володільця.
Арешт тимчасово вилученого майна - скасувати.
Стягнути  ОСОБА_5 на користь держави 7647 грн 36 коп. запроведення експертизи.
Вирок суду може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченому в цей же строк з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1 

Судді ОСОБА_2 

ОСОБА_3