УХВАЛА
12 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 179/1591/25
провадження № 61-303вп25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Новіков В. В., звернувся з позовом до  ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Судом першої інстанції з відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є АДРЕСА_2 .
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області 
від 26 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 21 жовтня 2025 року о 10 год.
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області 
від 21 жовтня 2025 року визнано обов`язковою явку ОСОБА_1 у судове засідання у справі за його позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
7 листопада 2025 року у судовому засіданні ОСОБА_2 заявила клопотання про направлення справи до Верховного Суду для визначення підсудності 
у порядку статті 29 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України. 
Клопотання мотивувала тим, що обидві сторони у справі перебувають за межами України, зокрема у Чеській Республіці.
Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області 
від 12 листопада 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до 
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку статті 29 ЦПК України, оскільки сторони у справі є громадянами України, але фактично проживають за межами України.
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення підсудності з огляду на такі обставини.
Під час вирішення питання про визначення підсудності спору про розірвання шлюбу Верховний Суд керується положеннями ЦПК України та Законом України «Про міжнародне приватне право», якими встановлено порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 29 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також справ про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України, визначається суддею Верховного Суду, визначеним у порядку, передбаченому статтею 33 цього Кодексу, одноособово.
За змістом зазначених положень підсудність справ про розірвання шлюбу за участю громадян України визначається ухвалою Верховного Суду у тому разі, якщо обидві сторони проживають за межами України.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадян України.
ОСОБА_2 у якості доказу проживання разом з чоловіком та дітьми за межами України долучила фотокопію, як вона стверджує, договору оренди житла, укладеного ОСОБА_1 .
Верховний Суд звертає увагу заявника, що допустимим й достатнім доказом підтвердження місця проживання сторін може вважатися актуальна довідка, видана уповноваженими органами у встановленій формі, яка має пройти легалізацію (проставлення апостиля), якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
З долученої до клопотання фотокопіїдоговору оренди житла, наданого на підтвердження проживання обох сторін за межами України, складеного іноземною мовою, неможливо встановити ні зміст договору, ні факт проживання сторін на законних підставах за межами України, зокрема у Чеській Республіці.
Заявник не надала належних доказів (тимчасова реєстрація, набуття соціального статусу, перебування на консульському обліку у закордонній дипломатичній установі України тощо), які б свідчили про те, що обидві сторони постійно проживають за межами України.
За відсутності доказів законного проживання  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за межами України, підстави для визначення суддею Верховного Суду підсудності справи у порядку статті 29 ЦПК України відсутні. 
Керуючись статтями 29, 260, 261 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у визначенні підсудності справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                                         С. О. Карпенко